П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/11460/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Салюк П.І. 
Суддя-доповідач - Гонтарук В. М. 

19 січня 2026 року 
м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гонтарука В. М. 
суддів: Білої Л.М.  Моніча Б.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 липня 2025 року (ухвалене в м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 липня 2025 року позов задоволено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
17.10.2025 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.
Сьомий апеляційний адміністративний суд, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України. 07.12.2010 у званні майора Збройних Сил України ОСОБА_1 звільнений з військової служби в запас.
З 08.12.2010 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийняло рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Між Міністерством внутрішніх справ України в особі командувача внутрішніх військ МВС України та ОСОБА_1 12.08.2012 укладений Контракт про проходження громадянами України військової служби у внутрішніх військах МВС України, строком на 5 років. Зазначений контракт набрав чинності з 03.09.2012. Відповідно до витягу з наказу командувача внутрішніх військ МВС України від 18.08.2012 № 102 о/с згідно з ст. 20 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" прийнято на військову службу за Контрактом осіб офіцерського складу та призначено на посаду командиром загону спеціального призначення Західного територіального командування внутрішніх військ МВС України майора запасу ОСОБА_1 строком на 5 років.
У зв`язку з повторним прийняттям на військову службу до Збройних Сил України виплату пенсії ОСОБА_1 було припинено.
20.12.2017 між МВС України в особі командувача Національної гвардії України та полковником ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах офіцерського складу, строком дії на 10 (десять) років. Зазначений Контракт набрав чинності 12.01.2018. З 12.01.2018 полковник ОСОБА_1 у зв`язку з укладенням Контракту проходить військову службу як заступник начальника управління спеціальних операцій зі спеціальної підготовки Головного управління Національної гвардії України.
ОСОБА_1 звернувся 07.03.2025 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про поновлення виплати пенсії.
Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у листі від 25.03.2025 № 4183-3227/Д-03/8-2200/25 повідомило ОСОБА_1 , що оскільки позивача прийнято на службу до внесення змін до статті 2 Закону, підстави для поновлення виплати пенсії відсутні.
Вважаючи протиправною відмову відповідача у поновленні пенсії, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Нормативно-правовим актом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на військовій службі, є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Частиною 3 ст.2 Закону №2262-ХІІ в редакції Закону №1243 від 06.05.2014 року було передбачено, що пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі призову їх на військову службу під час часткової чи загальної мобілізації, на особливий період до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів та підрозділів цивільного захисту виплата пенсій на час такої служби не припиняється.
Відповідно до Закону №1769-VIII від 06.12.2016 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби" частину третю статті 2 Закону №2262-ХІІ викладено у наступній редакції: "Пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийняття на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів та підрозділів цивільного захисту під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення виплата пенсій не припиняється. Після звільнення із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням додаткової вислуги років від часу призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або повторного прийняття їх на службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, до дня фактичного звільнення. Якщо новий розмір пенсії цих осіб буде нижчим за розмір, який вони отримували до призову або повторного прийняття їх на службу, виплата їм пенсій здійснюється у розмірі, який вони отримували до призову або прийняття на службу в особливий період".
У відповідності до ч. 10 ст. 1 Закону України "Про оборону України", ст. 1, ч. 8 ст. 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку, щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи змоменту введення воєнною стану в Україні або на окремих її місцевостях за охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань. Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту -на організацію і штати воєнного часу.
Колегія суддів зазначає, що особливий період в Україні триває з 18.03.2014 року, тобто з моменту затвердження Законом України № 1126-VII від 17.03.2014 року Указу Президента України №303 від 17.03.2014 року "Про часткову мобілізацію".
Метою внесення змін до ст. 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" було підвищення соціальних гарантій військовозобов`язаних, які призиваються на військову службу при мобілізації; недопущення зменшення соціальних гарантій офіцерам запасу, які під час мобілізації будуть призначені на нижчі посади; покращення комплектування Збройних Сил України, Національної гвардії України та інших військових формувань резервістами. Зазначені зміни були введені щодо спеціального суб`єкта - військового пенсіонера, та введені на строк, дія якого обмежена - особливим періодом.
Відтак ця норма є спеціальною і поширюється на пенсіонерів з числі військовослужбовців та осіб, які отримали право на пенсію за цим Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", уклали новий контракт під час дії особливого періоду, тому таким особам Держава України гарантувала, що на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичного звільнення виплата пенсій не припиняється.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного суду від 03.04.2018 у справі № 569/5311/17, від 06.04.2021 у справі № 380/1770/20.
Наданими позивачем доказами, судом встановлено, що з 08.12.2010 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийняло рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
В подальшому, між Міністерством внутрішніх справ України в особі командувача внутрішніх військ МВС України та ОСОБА_1 12.08.2012 укладений Контракт про проходження громадянами України військової служби у внутрішніх військах МВС України, строком на 5 років. Зазначений контракт набрав чинності з 03.09.2012. Відповідно до витягу з наказу командувача внутрішніх військ МВС України від 18.08.2012 № 102 о/с згідно з ст. 20 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" прийнято на військову службу за Контрактом осіб офіцерського складу та призначено на посаду командиром загону спеціального призначення ІНФОРМАЦІЯ_1 майора запасу ОСОБА_1 строком на 5 років.
У зв`язку з повторним прийняттям на військову службу до Збройних Сил України виплату пенсії ОСОБА_1 було припинено.
20.12.2017 між МВС України в особі командувача Національної гвардії України та полковником ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах офіцерського складу, строком дії на 10 (десять) років. Зазначений Контракт набрав чинності 12.01.2018. З 12.01.2018 полковник ОСОБА_1 у зв`язку з укладенням Контракту проходить військову службу як заступник начальника управління спеціальних операцій зі спеціальної підготовки Головного управління Національної гвардії України.
Отже, на ОСОБА_1 , який є пенсіонером із числа військовослужбовців та уклав новий контракт 20.12.2017 про проходження військової служби в особливий період, поширюються гарантії, визначені Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення проведення мобілізації", зокрема право на виплати пенсії за вислугу років відповідно до частини 3 статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Відтак, колегія суддів погоджується з висновокм суду першої інстанції, що право позивача на поновлення виплати пенсії підлягає захисту шляхом визнання відмови ГУ ПФУ в Хмельницькій області викладеної в листі від 25.03.2025 № 4183-3227/Д-03/8-2200/25 протиправним та зобов`язання ГУ ПФУ в Хмельницькій області поновити пенсійні виплати ОСОБА_1 .
Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено. 
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 липня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 		Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Біла Л.М.    Моніч Б.С.