Справа № 761/9569/25
Провадження № 2/761/5688/2025

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року 
Шевченківський районний суд м. Києва
 
в складі:
головуючого - судді: Кондратенко О.О.
при секретарі: Кузніцова Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ?Фінансова компанія ?Ейс? до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором 

В С Т А Н О В И В:

В березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю ?Фінансова компанія ?Ейс? (надалі по тексту - ТОВ ?ФК ?Ейс?) звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просило суд:
-стягнути з ОСОБА_1 на його (ТОВ ?ФК ?Ейс?) користь заборгованість за кредитним договором №519256730 від 25 листопада 2022 року у розмірі 33 146, 09 грн., витрати на правничу допомогу в сумі 6 000, 00 грн. та судовий збір.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 листопада 2022 між ТОВ ?Манівео швидка фінансова допомога? та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №519256730, шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України ?Про електронну комерцію?. Відповідно до умов договору, ТОВ ?Манівео швидка фінансова допомога? надало відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 6 500, 00 грн., кредит надається шляхом зарахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника, орієнтовна дата повернення 02 грудня 2022 року.
ТОВ ?Манівео швидка фінансова допомога? виконало взяті на себе зобов?язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного кредитного договору. Відповідач отримав кредитні кошти. Однак, взяті на себе зобов?язання в частині повернення грошових коштів не виконує, в строки, визначені кредитним договором, грошові кошти не повертає.
28 листопада 2018 року між ТОВ ?Манівео швидка фінансова допомога? та ТОВ ?Таліон Плюс? було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ ?Таліон Плюс? перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №519256730 від 25 листопада 2022 року.
28 листопада 2019 року між ТОВ ?Манівео швидка фінансова допомога? та ТОВ ?Таліон Плюс? було укладено Додаткову угоду №19 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року.
В послідуючому, 31 грудня 2020 року, 31 грудня 2021 року, 31 грудня 2022 року, 31 грудня 2023 року між ТОВ ?Манівео швидка фінансова допомога? та ТОВ ?Таліон Плюс? були укладені додаткові угоди №№26, 27, 31, 32 до Договору факторингу №28/118-01 від 28 листопада 2018 року.
Вказані обставини підтверджуються витягом з реєстру прав вимоги №215 від 07 лютого 2023 року.
30 жовтня 2023 року між ТОВ ?Таліон Плюс? та ТОВ ?ФК ?Онлайн Фінанс? було укладено Договір факторингу №30/1023-01, відповідно до умов якого до ТОВ ?ФК ?Онлайн Фінанс? перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №519256730 від 25 листопада 2022 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №2 від 20 грудня 2023 року.
26 грудня 2024 року між ТОВ ?ФК ?Онлайн Фінанс? та ТОВ ?ФК ?Ейс? було укладено Договір факторингу №26/12/Е.
Відповідно до Реєстру боржників від 26 грудня 2024 року до Договору факторингу №26/12/Е від 26 грудня 2024 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в розмірі 33 146, 09 грн., з яких - 6 499, 50 грн. сума заборгованості за кредиту (тіло); 26 646,59 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Як зазначає позивач, відповідач не виконує належним чином умов договору в частині повернення грошових коштів, а тому, він змушений звернутися до суду з вищезазначеним позовом за захистом свого порушеного права.
Відповідач, своїм правом щодо направлення відзиву на позовну заяву не скористався; відзив на позовні вимоги до суду не надіслав. 
Представник позивача в судове засідання не з?явився; про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; в позовній заяві зазначив, що просить провести розгляд справи за відсутності представника, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі з підстав, викладених у позові; проти проведення заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з?явився; про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку; причини неявки суду не сповістив; письмовий відзив на позов не надіслав, як і не направив свого представника для прийняття участі у розгляді справи.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Згідно ч. 8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Оскільки, позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, суд, відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Суд, розглянувши подані стороною позивача документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. 
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.
Перевіряючи обставини по справі судом встановлено, що 25 листопада 2022 року між ТОВ ?Манівео швидка фінансова допомога? (надалі - Кредитодавець) та ОСОБА_1 (надалі - Позичальник) було укладено Договір кредитної лінії №519256730, шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України ?Про електронну комерцію?.
Згідно з п.2.1. Договору, Кредитодавець зобов?язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 6 500, 00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.
Відповідно до п.2.3. Договору, кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 6 500, 00 грн. одразу після укладання договору, орієнтовна дата повернення 02 грудня 2022 року.
Пунктом 7.1 договору, визначено, що на момент укладення цього договору, сторони дійшли згоди, що орієнтована дата повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є датою закінчення дисконтного періоду кредитування - 02 грудня 2022 року, а саме протягом 7 (семи) днів від дати отримання першого траншу позичальником.
Відповідно до п.11.1 договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов?язання, що виникли під час дії договору, діють до повного їх виконання. 
7.2 договору дата повернення Кредиту, що вказана в п. 7.1. Договору, переноситься, а вказаний строк кредитування продовжується при настанні наступних відкладальних обставин:
7.2.1 основна сума кредиту має бути повернута позичальником не пізніше ніж протягом 5 календарних днів після настання однієї з наступних обставин:
7.2.1. закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п.11.1 договору;
Відповідно до п. 7.3 договору, проценти за договором сплачуються в наступному порядку:
- протягом дисконтного періоду кредитування позичальник зобов?язаний сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня дисконтного періоду кредитування. У разі продовження позичальником дисконтного періоду кредитування, позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення дисконтного періоду кредитування, вирахуваної відповідно до правил цього договору (пп. 7.3.1);
- після закінчення дисконтного періоду кредитування, позичальник зобов?язаний сплачувати кредитодавцю проценти щоденно (пп. 7.3.2).
Згідно п. 8.1 Договору за користування Кредитом Позичальник зобов?язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом. Інших витрат Позичальника, крім процентів за належне користування Кредитом, Договором не передбачено.
За умови якщо Позичальник не скористається умовами зменшення витрат та загальної вартості Кредиту за Договором на умовах пункту 8.5. Договору, то зобов`язання Позичальника по сплаті процентів за весь строк Дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 766, 50 (сімсот шістдесят шість цілих п`ять десятих) відсотків річних, що на день укладення Договору становить 2, 10 відсотків в день від суми залишку Кредиту що знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним (далі - Базова процентна ставка) (п. 8.3. Договору ). 
Відповідно до п. 8.4. Договору зобов?язання по сплаті процентів за користування Кредитом після закінчення Дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 1087, 70 відсотків річних, що на день укладення Договору становить 2, 98 відсотків в день від суми залишку Кредиту, що знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним.
Судом встановлено, що договір кредитної лінії № 519256730 від 25 листопада 2022 року підписано відповідачем ОСОБА_1 з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, а також вказано наступну інформацію: ?Позичальник: ОСОБА_1 ; ПН: 3098121559; Тел.: 0677387888 ел. пошта: dlagur@mail/ru Договір:519256730 від 25/11/2022; Одноразовий ідентифікатор: MNV42K7B, відправлено 25.11.2022 12:33:40, введено 25.11.2022 12:35:01?.
Доказами накладення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором є QRкод - матричний код (двовимірний штрих-код), який містить інформацію щодо підписанта електронного договору і призначений для сканування за допомогою мобільного пристрою, сканера штрих-коду з метою швидкої та безпомилкової ідентифікації Договору Позичальника. Зазначений QR-код знаходиться на договорі кредитної лінії, який є його невід`ємною частиною.
Вказані анкетні дані щодо відповідача-позичальника відповідають дійсності, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.
Таким чином вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, а також без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.
Крім того, згідно з п.п. 5.1.1 п. 5.1 договору, за вибором позичальника, кожен окремий транш за цим договором може надаватися позичальнику, шляхом зарахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника відкритий банком позичальнику, за умови, що для ініціювання переказу використані реквізити платіжної картки 4028-08-34хх-хххх-6646.
ТОВ ?Манівео швидка фінансова допомога? свої зобов?язання за кредитним договором виконало, що підтверджується платіжним дорученням від 25 листопада 2022 року за яким на картковий рахунок відповідача перераховано 6 500, 00 грн. (а.с.40).
Як вбачається із довідки №11_1/2024 від 16 грудня 2024 року ПАТ КБ ?ПриватБанк?, що за дорученням ТОВ ?Манівео швидка фінансова допомога?, ПАТ КБ ?ПриватБанк?, було здійснено успішний платіж через платіжний сервис LiqPay ПриватБанк на карту клієнта: 4028-08-34хх-хххх-6646 у розмірі 6 500, 00 грн. 25 листопада 2022 року о 12:35 (а.с.41-42). 
При зверненні до суду з вищезазначеним позовом позивач зазначив, що відповідач не виконує належним чином зобов?язань в частині повернення коштів внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 33 146, 09 грн., з яких - 6 499, 50 грн. сума заборгованості за по кредиту; 26 646, 59 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Відповідач не надав доказів виконання зобов?язань та сплати тіла кредиту, процентів.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі статтею 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За приписом статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Із прийняттям Закону України ?Про електронну комерцію? від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону України ?Про електронну комерцію? визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов?язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України ?Про електронну комерцію?, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України ?Про електронну комерцію?).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України ?Про електронну комерцію?; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України ?Про електронну комерцію?; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз?яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз?яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України ?Про електронну комерцію?).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України ?Про електронну комерцію?, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону України ?Про електронну комерцію?.
Відповідно до ст.12 Закону України ?Про електронну комерцію? визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України ?Про електронний цифровий підпис?, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Так у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові та ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов?язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом.
Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов?язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов?язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
При цьому у зв?язку із заміною кредитора у зобов?язанні саме зобов?язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора.
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов?язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов?язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов?язання.
Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов?язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов?язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Такі висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18.
Як вбачається із матеріалів справи, 28 листопада 2018 року між первісним кредитором (ТОВ ?Манівео швидка фінансова допомога?) та ТОВ ?Таліон Плюс? було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до п.1.3 якого під правом вимоги розуміється всі права клієнта за Кредитними договорами, зокрема, права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за яким настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
28 листопада 2019 року між ТОВ ?Манівео швидка фінансова допомога? та ТОВ ?Таліон Плюс? було укладено Додаткову угоду №19 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року.
В послідуючому, 31 грудня 2020 року, 31 грудня 2021 року, 31 грудня 2022 року, 31 грудня 2023 року між ТОВ ?Манівео швидка фінансова допомога? та ТОВ ?Таліон Плюс? були укладені додаткові угоди №№26, 27, 31, 32 до Договору факторингу №28/118-01 від 28 листопада 2018 року.
07 лютого 2023 року ТОВ ?Манівео Швидка Фінансова Допомога? та ТОВ ?Таліон Плюс? склали реєстр прав вимоги №215 відповідно до умов якого до ТОВ ?Таліон Плюс? перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №519256730 від 25 листопада 2022 року.
30 жовтня 2023 року між ТОВ ?Таліон Плюс? та ТОВ ?ФК ?Онлайн Фінанс? було укладено Договір факторингу №30/1023-01, відповідно до умов якого до ТОВ ?ФК ?Онлайн Фінанс? перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №519256730 від 25 листопада 2022 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №2 від 20 грудня 2023 року.
20 грудня 2023 року, на виконання вимог договору факторингу №30/1023-01 ТОВ ?Таліон Плюс? та ТОВ ?ФК ?Онлайн Фінанс? було складено реєстр прав вимоги №2, відповідно до умов якого до ТОВ ?Таліон Плюс? перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №519256730 від 25 листопада 2022 року.
26 грудня 2024 року між ТОВ ?ФК ?Онлайн Фінанс? та ТОВ ?ФК ?Ейс? було укладено Договір факторингу №26/12/Е.
Відповідно до Реєстру боржників від 26 грудня 2024 року до Договору факторингу №26/12/Е від 26 грудня 2024 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в розмірі 33 146, 09 грн., з яких - 6 499, 50 грн. сума заборгованості за кредиту (тіло); 26 646,59 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Як вже встановлено судом відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за договором №519256730 від 25 листопада 2022 року станом на 20 грудня 2023 року становить 33 146, 09 грн., з яких: 6 499, 50 грн. - сума заборгованості за кредитом; 26 646, 59 грн. - сума заборгованості за відсотками, яка нарахована за період з 25 листопада 2022 року по 20 грудня 2023 року.
Відповідачем не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості. Відповідач не оспорював даний кредитний договір у судовому порядку.
Також, відповідач не надав суду доказів належного виконання зобов?язань за договором.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості станом на 20 грудня 2023 року у розмірі 33 146, 09 грн., з яких: 6 499, 50 грн. - сума заборгованості за кредитом; 26 646, 59 грн. - сума заборгованості за відсотками, яка нарахована за період з 25 листопада 2022 року по 20 грудня 2023 року.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 000, 00 грн. необхідно зазначити наступне.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов?язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов?язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов?язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов?язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов?язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Також, у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 р. в справі № 648/1102/19 вказано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі ?Меріт проти України? від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі ?Лавентс проти Латвії? від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
За умовами ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
В той же час, необхідно зазначити, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суду необхідно дослідити на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
При цьому, суд не зобов?язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 160/19098/21 від 01 лютого 2023 року).
На підтвердження вимог про стягнення судових витрат понесених ТОВ ?ФК ?Ейс? у зв?язку з розглядом в суді цієї справи, було надано до суду: копію Договору про надання правничої допомоги №27/12/24-01 від 27 грудня 2024 року; копію додаткової угоди №11 від 27 грудня 2024 року до Договору №27/12/24-01 від 27 грудня 2024 року; копію акту прийому-передачі наданих послуг від 27 грудня 2024 року.
Надаючи оцінку наведеному в акті прийому-передачі наданих послуг від 27 грудня 2024 року, де викладено об?єм виконаних адвокатом робіт та витрачений ним на це час, варто зазначити, що витрачання на вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості 2 год., є надмірним для фахівця в галузі права, а розумний і реальний час, який був би витрачений на вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з врахуванням складності справи, не повинен перевищувати загалом 30 хв., що складає 250, 00 грн.
Враховуючи викладене, суд вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а тому приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ ?ФК ?Ейс? підлягають відшкодуванню витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000, 00 грн.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 77-81, 141, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю ?Фінансова компанія ?Ейс? (код ЄДРПОУ 42986956, місцезнаходження: м. Київ, Харківське шосе, 19, оф. 2005) до ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ?Фінансова компанія ?Ейс? заборгованість за договором кредитної лінії №519256730 від 25 листопада 2022 року у розмірі 33 146 (тридцять три тисячі сто сорок шість) грн. 09 коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.
В задоволенні решти позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю ?Фінансова компанія ?Ейс? відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: