Номер провадження 2/754/5212/25
Справа №754/7222/25
РІШЕННЯ 
Іменем України

30 грудня 2025 року Деснянський районний суд міста Києва в складі: 
Головуючого - судді Галась І.А.,
при секретарі - Кирилов А.
за участі: представника позивача - Гарницький П.П.
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради про визнання договору дійсним, визнання особи добросовісним набувачем, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернулась до суду з позовом до Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради (м. Київ, вул.. Хрещатик, 36), Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (м. Київ, вул.. Студентська, 5-7А) про визнання договору дійсним, визнання особи добросовісним набувачем, зобов`язання вчинити дії.
Вимоги позову обґрунтовані тим, що 24.12.2016р. ОСОБА_1 придбала у приватну власність двокімнатну квартиру загальною площею 46,5 кв.м та житловою площею 31,2 кв.м. по АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.12.2016р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О.
Договір купівлі-продажу квартири був укладений між ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , яку представляв ОСОБА_4 за Довіреністю від 27.07.20218р.
На умовах даного договору, позивач, в інтересах якої діяв ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв ОСОБА_3 всю необхідну суму грошових коштів, а ОСОБА_2 передав позивачу квартиру та ключі від неї з документами. З кінця грудня 2019 року позивач почала користуватися даною квартирою та проживати в ній.
Право власності на вказану квартиру виник у позивача з моменту державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в порядку встановленому чинним законодавством України.
В 2019 році позивачу стало відомо, що Київська місцева прокуратура №3 під час здійснення нагляду за додержанням законності під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42017101030000144 за частиною четвертою статті 190 КК України встановила факт шахрайського заволодіння квартирою позивача.
За результатами досудового розслідування було встановлено, що вказана квартира на підставі розпорядження органу приватизації Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації від 05 лютого 2007 року № 536 приватизована ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в рівних долях та проведено відповідну реєстрацію права власності. У подальшому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19 квітня 2011 року ОСОБА_6 успадкував належну ОСОБА_5 ? частину вказаної квартири. Відповідно до актового запису про смерть від 06 грудня 2016 року № 18651 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , причину смерті не встановлено через гнильні зміни трупа. Поховання тіла ОСОБА_6 відбулось за рахунок держави.
Після його смерті залишилась спадщина у вигляді спірної квартири, заповіти від імені ОСОБА_6 не посвідчувались.
28 грудня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко О. В. за заявою ОСОБА_7 (нібито племінниці померлого) заведено спадкову справу щодо майна ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 та довідки про причину смерті від 06 грудня 2016 року № 106/о № 2508/2 щодо померлого ОСОБА_6 , згідно з якої причина смерті - цироз печінки з кровотечою.
Згодом право власності на квартиру АДРЕСА_3 
було зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 02.02.2012р., укладеного з ОСОБА_6 . Реєстрація права власності на підставі вказаного договору була проведена 24.12.2016р., але відповідно до актового запису про смерть від 09.03.2003 року № 22 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наведене свідчить про те, що ОСОБА_2 не мав цивільної правоздатності на набуття чи припинення майнових прав.
24 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було укладено договір купівлі-продажу квартири, яка наразі неправомірно вибула з права власності позивача.
Вищезазначені обставини стали підставою для звернення до суду по справі №754/14375/18 за позовом заступника керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_7 ,, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Онопченко Оксана Вікторівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання спадщини відумерлою, витребування майна та скасування державної реєстрації. Справа перебувала в суді майже 6 років три рази перебувала в апеляційній інстанції та два рази доходила до касаційної інстанції.
Постановою Київського апеляційного суду від 07.03.2023р. по справі № 754/14375/18, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири   АДРЕСА_3 , укладеного між   ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , посвідчений 02.02.2012р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я. Л. та зареєстрований в реєстрі за №1527.
Визнано спадщину у вигляді квартири АДРЕСА_3 , яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 , відумерлою.
Витребувано у ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Києва квартиру АДРЕСА_3 .
Це стало підставою для подачі касаційної скарги. Постановою Верховного Суду від
18.04.2024р. по справі № 754/14375/18 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 07.03.2023р. в частині визнання спадщини відумерлою та витребування майна скасовано, а справу № 754/14375/18 в зазначеній частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Однак, вказаною Постановою Верховного Суду від 09.04.2025р., Постанову Київського апеляційного суду від 07.03.2023р. в частині визнання договору купівлі - продажу недійсним залишено без змін.
Після повернення справи до апеляційного суду, Постановою Київського апеляційного суду від 25.06.2024р. визнано спадщину у вигляді квартири АДРЕСА_3 , яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 , відумерлою.
Витребувано у ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Києва
квартиру АДРЕСА_3 .
Це стало підставою для оскарження її в касаційному порядку, але Постановою Верховного Суду від 09.04.2025р. по справі № 754/14375/18 касаційну скаргу ОСОБА_1 , залишено без задоволення, а Постанову Київського апеляційного суду у справі № 754/14375/18 від 25.06.2024р. залишено без змін.
На підставі вищезазначених судових рішень, позивача позбавили права власності на куплену квартиру, в якій вона проживала та користувалась нею з моменту придбання.
Як зазначалося вище, після укладення договору купівлі-продажу квартири від 24.12.2016р. що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , передав позивачу ключі від квартири, а позивач почала проживати в даній квартирі, ОСОБА_2 передав позивачу вказане нерухоме майно у власність, розпорядження та користування.
Таким чином, оскільки між сторонами був укладений договір купівлі-продажу, відбулось повне виконання договору, а саме передача та прийняття нерухомого майна, повна сплата його вартості та державна реєстрація позивачем нерухомого майна відповідно до вимог Закону.
З врахуванням того, що позивач втратила право власності на квартиру, на підставі вищезазначених судових рішень по справі № 754/14375/18, виникла необхідність у пред`явленні даного позову до відповідача, які незаконно позбавили позивача права
власності на житло.
Як зазначалось, позивач придбала квартиру АДРЕСА_3 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.12.2016р. Цей договір укладений з дотриманням норм законодавства, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. Право власності на вказану квартиру виник у позивача з моменту державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в порядку встановленому чинним законодавством України.
На момент укладення договору купівлі-продажу приватний нотаріус приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України перевірила документи продавця. Квартира в іпотеці не перебувала, будь-яких заборон на відчуження цієї квартири в Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна не було.
Про факт повного розрахунку за нерухоме майно, який здійснювався шляхом перерахунку коштів покупцем на рахунок продавця, зазначено у пункті 2.1 договору купівлі-продажу.
Позивач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений за відсутності у продавця права на відчуження. Власник має право спростувати заперечення набувача про його добросовісність, довівши, що під час вчинення правочину набувач повинен був засумніватися у праві відчужувача на відчуження майна.
Таким чином, у позивача не було жодних сумнівів щодо правомочності продавця на володіння спірною квартирою та на її відчуження. 
З огляду на вище викладене позивач просить суд: визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений 24.12.2016р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. та зареєстрований в реєстрі за №1514. Визнати за добросовісним набувачем - ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_3 . Зобов`язати Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради внести до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру загальною площею 46,5 кв.м та житловою площею 31,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21 травня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання по справі.
06 червня 2025 року на адресу суду представником Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради - Бліндара В.С. подано відзив на позовну заяву відповідно до якого зазначено наступне.
Департамент розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , заперечує проти наведених у ній обставин вважає її необгрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.
Слід зазначити, що Департамент у своїй діяльноті керується Конституцієй України, Законом №1952, Порядок №1127 та іншими нормативно-правовими актами.
Державна реєстрація права власності на нерухоме майно здійснюється шляхом прийняття відповідного рішення державним реєстратором, на підставі заяви власника та поданих документів.
Судові органи не можуть втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень щодо прийняття останнім рішення в межах компетенції. Слід зазначити, що Департамент є неналежним відповідачем у справі. 
Відповідач це особа, яка на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. 
Позивачем у позовній заяві не вказано у чому полягають порушення прав позивача з боку Департаменту.
Окрім цього, державний реєстратор зокрема і приватний нотаріус, не є належним відповідачем у справі про скасування рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно.
Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову до такого відповідача.
Окрім вищезазначеного, у своїй позовній заяві позивач стверджує, що «незаконно позбавили позивача права власності на житло», Департамент вважає таке твердження хибним та необґрунтованим.
ОСОБА_1 вводить суд в оману намагаючись цим позовом переглянути ті обставини які були вже встановлені та підтвердженні Верховним судом.
У зв`язку з чим можна зробити висновок, що позбавлення права власності позивача та передачу квартири АДРЕСА_3 до територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради є незаконним.
Звертають увагу суду, що позивач ОСОБА_1 була учасником справи та відповідачем справи № 754/14375/18, об`єктом позову у якій було оспорюване нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_3 . У зв`язку з чим обставини які уже були встановленні у справі №754/14375/18 не підлягають повторному дослідженню.
Представник позивача - адвокат Гарницький П.П., звернувся до суду з клопотання (міститься в прохальній частині позовної заяви) про проведення розгляду справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів. Клопотання нічим не обґрунтоване.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 03 липня 2025 року забезпечено участь представник позивача - адвоката Гарницького П.П. в розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради про визнання договору дійсним, визнання особи добросовісним набувачем, зобов`язання вчинити дії в режимі відеоконференції із застосуванням власних технічних засобів та системи ВКЗ.
08 липня через підсистему «Електронний суд» представником позивача подано заяву про повідомлення не проведення судового засідання у режимі ВКЗ.
Протоколом судового засідання від 28 серпня 2025 року суд порадившись на місці ухвалив визначити вартість даного майна та зобов`язати позивача протягом 10 днів сплатити судовий збір.
29 серпня 2025 на виконання ухвали суду позивачем долучено онлайн квитанцію про сплату судового збору у відповідному розмірі.
29 вересня 2025 року представником Київської міської ради подано пояснення на позовну заяву відповідно до якого просили відмовити у задоволені позову в повному обсязі.
Під час підготовчого розгляду справи представник позивача - Гарницький П.П. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.
Представник відповідача Бліндар В.С. під час підготовчого розгляду просив відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до протоколу судового засідання від 30 вересня 2025 року суд ухвалив закрити підготовчий розгляд справи та призначити справи в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.
13 жовтня 2025 року представником КМР за довіреністю - С. Малуєва на адресу суду подано пояснення по справі, відповідно до яких просили винести ухвалу про закриття провадження у справі №754/7222/25 оскільки винесено рішення про той самий предмет і з тих самих підстав. Справу слухати без участі представника Київської міської ради. 
Дана заява прийнята до розгляду судом, в частині закриття провадження відмовлено ухвалою суду, внесеною до протоколу судового засідання.
Представник позивача - Гарницький П.П. під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради - до судового розгляду справи не з`явились, матеріали справи містять заяву про розгляд справи без участі їх представника.
Представник відповідача Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради - до судового розгляду не з`явились, матеріали справи містять заяву про розгляд справи за відсутності їх представника.
Судом встановлено, що 24.12.2016 р. ОСОБА_1 придбала у приватну власність двокімнатну квартиру загальною площею 46,5 кв.м та житловою площею 31,2 кв.м. по АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.12.2016р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О.
Згідно до витягу № 76899332 від 24.12.2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на вказану квартиру зареєстроване за ОСОБА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 11313146580366, на підставі договору купівлі-продажу №1514 від 24.12.2016, укладеного з ОСОБА_2 , від імені якого діяв ОСОБА_3 .
Згідно Довіреності від 27.07.2018р. посвідчену приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області та зареєстровано в реєстрі за №1464 ОСОБА_1 , представляв ОСОБА_4 .
На умовах даного договору, позивач, в інтересах якої діяв ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв ОСОБА_3 всю необхідну суму грошових коштів, а ОСОБА_2 передав позивачу квартиру та ключі від неї з документами. 
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 червня 2022 року позов заступника керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_7 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Онопченко Оксана Вікторівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання спадщини відумерлою, витребування майна та скасування державної реєстрації задоволено частково.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , посвідчений 02.02.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я. Л. та зареєстрований в реєстрі за №1527. Визнано спадщину у вигляді квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 46,5 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м., яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 відумерлою. Витребувано у ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Києва квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 46,5 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1131314680366. Вирішено питання про судові витрати та стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Київської міської прокуратури витрати по сплаті судового збору в сумі 23 026 грн. 24 коп.
Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Київської місцевої прокуратури судовий збір в сумі 3842 грн. 00 коп.
Постановою Київського апеляційного суду від 07 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 червня 2022 року та додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про частково задоволення позовних вимог.
Визнано недійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_3 укладено між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , посвідченим 02 лютого 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л. та зареєстрований в реєстрі за номером №1527.
Визнано спадщину у вигляді квартири АДРЕСА_3 загальною площею 46,5 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м., яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 відумерлої.
Витребувано у ОСОБА_1 на користь територіальної громади м.Києва квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 46,5 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м., реєстраційний номер облікового нерухомого майна : 1131314680366.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постановою Верховного суду від 16 квітня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду м. Києві від 07 березня 2023 року в частині задоволених позовних вимог заступника керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлої та витребування майна скасовано. Справу №754/14375/18 в зазначеній частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Київського апеляційного суду від 25 червня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 задоволено частково.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 червня 2022 року в частині вирішення вимог про визнання спадщини відумерлою та витребування майна та додаткове рішення суду Деснянського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року скасовано та ухвалено по справі нове судове рішення наступного змісту.
Позовні вимоги задоволено.
Визнано спадщину у вигляді квартири АДРЕСА_3 яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 , відумерлою.
Витребувано у ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Києва квартиру АДРЕСА_3 .
Постановою Верховного суду від 09 квітня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Гарницький П.П. залишено без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду м. Києві у справі 754/14375/18 від 25 червня 2025 року залишено без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суди встановили, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі розпорядження органу приватизації Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 05 лютого 2007 року № 536 була приватизована ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у рівних долях.
Згідно з листом КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 26 жовтня 2017 року № 062/14-13084 (И-2017) первинна реєстрація права власності на спірну квартиру була здійснена за ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у рівних долях.
1/2 частка квартири зареєстрована за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05 лютого 2007 року.
На підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 19 квітня 2011 року, ОСОБА_6 набув право власності на другу частину спірної квартири.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 15 січня 2018 року, приватний нотаріус КМНО Онопченко О. В. 28 грудня 2016 року завела спадкову справу № 16/2015 щодо майна ОСОБА_6 на підставі заяви ОСОБА_7 , яка вказала, що є племінницею померлого, та надала свідоцтво про смерть ОСОБА_6 від 21 грудня 2016 року серії НОМЕР_1 та довідку про причину смерті від 06 грудня 2016 року № 106/о (№ 2508/2) щодо померлого ОСОБА_6 , згідно з якою причиною його смерті є цироз печінки з кровотечею.
Приватний нотаріус Онопченко О. В. листом від 05 липня 2018 року
№ 43/01-16 повідомила органи прокуратури про те, що ОСОБА_7 не подавала будь-яких документів та заяву для видачі свідоцтва про право на спадщину.
Відповідно до листа відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 23 квітня 2018 року № 1336/03-01-44 актовий запис про смерть ОСОБА_6 від 06 грудня 2016 року за № 186510 складений на підставі лікарського свідоцтва про смерть від 28 листопада 2016 року № 2610/2, виданого Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи. При реєстрації смерті свідоцтво про смерть не видавалося.
Згідно з листом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 11 травня 2018 року № 01/835 причина смерті ОСОБА_6 не встановлена через гнильні зміни трупа. ОСОБА_6 похований 22 грудня 2016 року за рахунок держави. Довідку про причини смерті родичі не отримували.
Актові записи щодо родинних та інших відносин громадян з померлим ОСОБА_6 , крім шлюбу із ОСОБА_5 , не виявлені. За життя ОСОБА_6 заповіт не складав. Тобто відсутні спадкоємці ОСОБА_6 як за заповітом, так і за законом.
24 грудня 2016 року спірна квартира була зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 02 лютого 2012 року приватним нотаріусом КМНО Курковською Я. Л. за № 1527. Відповідно до умов зазначеного договору ОСОБА_6 продав ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_3 . Реєстрація права власності на підставі зазначеного договору була здійснена приватним нотаріусом КМНО Бригідою В. О.
Згідно з листом Перечинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 03 лютого 2018 року № 1260-14.8.23 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Під час вилучення справ приватного нотаріуса Курковської Я. Л., здійсненого на підставі наказу Головного територіального управління юстиції у м. Києві
від 11 вересня 2012 року № 2092, був складений перелік справ (документів), у яких зазначено про вилучення договорів за січень 2012 року, тоді як за лютий 2012 року будь-які договори взагалі не зазначені, ані у вигляді формованих справ, ані серед переліку розсипу документів.
На час вирішення справи право власності на спірну квартиру зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24 грудня 2016 року № 1514, укладеного з ОСОБА_2 , від імені якого діяв ОСОБА_3 на підставі довіреності, виданої приватним нотаріусом Бригідою В. О.
Реєстрація права власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відбулася в один день ? 24 грудня 2016 року (в межах однієї години).
Для укладення зазначеного правочину була надана довідка КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» від 05 грудня 2016 року № 731/27, в якій зазначено, що ОСОБА_2 дійсно проживає у квартирі АДРЕСА_3 , та є власником особового рахунку на цю житлову площу.
Згідно з повідомленням КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» від 09 січня 2018 року № 46-70 довідку форми № 3 від 05 грудня 2016 року за № 731/27 на квартиру АДРЕСА_3 , ані КП «Керуюча компанія», ані ЖЕД-301-320 не видавала.
Тобто договір купівлі-продажу від 02 лютого 2012 року, був укладений нібито між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , який помер за 9 років до його укладення, а договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено від імені особи (продавця), яка померла за 13 років до його укладення.
Відповідно до статей 12, 13, 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Разом із тим, відповідно до положень статей 328 та 388 Цивільного кодексу України, правовий захист добросовісного набувача можливий лише за умови доведення того, що особа на момент набуття майна не знала і не могла знати про відсутність у відчужувача права на його відчуження та діяла з належною обачністю.
Аналогічно в постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 755/4534/21 вказано, що добросовісний набувач - це особа, яка на момент набуття майна не знала і не могла знати, що отримує майно від особи, яка не має права на відчуження такого майна, а недобросовісним визнається той, хто «знав або за фактичних обставин міг знати» про таку обставину.
Такі обставини, у сукупності з відсутністю належних доказів про вжиття позивачем належних заходів обачності при укладенні договору, виключають можливість визнання позивача добросовісним набувачем у розумінні статей 330, 388 ЦК України.
Отже, сторона яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них.
В іншому разі за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони.
Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін у інших осіб, які беруть участь у справі.
Вищевказаними судовими рішення встановлено, що на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спірна квартира належала спадкодавцю на праві власності, тобто входила до складу спадщини.
З огляду на відсутність у спадкодавця спадкоємців за заповітом і за законом, вказана квартира після спливу одного року з часу відкриття спадщини за заявою Київської міської ради повинна бути визнана відумерлою спадщиною та власністю територіальної громади міста Києва.
Таким чином, останнім законним власником спірної квартири був ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Подальші дії зі спірним нерухомим майном, а саме: укладення договору купівлі-продажу від 02 лютого 2012 року, нібито між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , який помер за 9 років до його укладення, а також договору купівлі-продажу квартири між ОСОБА_2 , який помер за 13 років до його укладення, та ОСОБА_1 , не можуть мати юридичних наслідків у формі набуття права власності зазначеними особами.
Крім того, постановою Київського апеляційного суду від 07 березня 2023 року, залишеною без змін у цій частині постановою Верховного Суду від 18 квітня 2024 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , посвідчений 02 лютого 2012 року приватним нотаріусом КМНО Курковською Я. Л., зареєстрований у реєстрі за № 1527.
За таких обставин, урахувавши відсутність спадкоємців після смерті
ОСОБА_6 , апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що належна ОСОБА_6 за життя на праві власності на час відкриття спадщини спірна квартира, на підставі положень статті 1277 ЦК України, повинна була перейти у власність територіальної громади міста Києва.
Під час нового апеляційного перегляду цієї справи, суду апеляційної інстанції належало перевірити доводи ОСОБА_1 про те, що вона є добросовісним набувачем спірної квартири, і у неї не було жодних сумнівів щодо правомочності продавця на володіння спірною квартирою та на її відчуження, а тому вона не може бути витребувана у неї.
Перевіривши такі доводи заявниці, апеляційний суд дійшов висновку про їх необґрунтованість.
Зокрема, заявниця стверджувала, що квартиру вона придбала для особистого проживання, натомість до цього часу зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , за якою, зокрема й отримувала процесуальні документи суду; адвокат Гарницький П. П., який діяв в інтересах ОСОБА_1 , не зміг пояснити суду, яким чином ОСОБА_1 оглядала квартиру перед укладенням договору купівлі-продажу від 24 грудня 2016 року, у якому стані перебувала квартира, чи спілкувалася вона з власником квартири, яка була потреба видавати її сину - ОСОБА_4 довіреність на укладення зазначеного договору; вартість спірної квартири в договорі купівлі-продажу від 02 лютого 2012 року була визначена в розмірі 250 000,00 грн., а в договорі купівлі-продажу від 24 грудня 2016 року - 261 400,00 грн., що не відповідало реальній вартості квартири, причин заниження вартості квартири адвокат Гарницький П. П., який діяв в інтересах ОСОБА_1 , не пояснив.
Крім того, апеляційний суд визнав неспроможними посилання ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Гарницький П. П., на те, що вона оглядала квартиру перед придбанням (24 грудня 2016 року) і її влаштовував стан квартири, оскільки відповідно до лікарського свідоцтва про смерть від 28 листопада 2016 року № 2610/2, виданого Київським міським клінічним бюро судової-медичної експертизи, ОСОБА_6 помер 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , причина смерті ОСОБА_6 не встановлена через гнильні зміни трупа. Труп похований 22 грудня 2016 року за рахунок держави.
Аналізуючи наведене колегія суддів Верховного суду у своїй Постанові від 09 квітня 2025 року, дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції належно дослідив зібрані у справі докази, надав їм відповідну оцінку, повно та всебічно перевірив доводи відповідачки про те, що вона є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, та навів відповідні мотиви відхилення таких аргументів, а отже, вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 15 липня 2024 року (провадження 61-4646св23), що стали підставою для направлення справи на новий апеляційний розгляд, виконав.
Зважаючи на встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи, зокрема відсутність підстав для висновку про те, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, висновки суду апеляційної інстанції не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.
Протягом даного судового розгляду справи нових обставин, які б давали підстави визнати позивача добросовісним набувачем спірного майна суду надано не було. 
Згідно з частинами першою, другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно до п. 5 статті 82 ЦПК України передбачено, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що добросовісність володіння для цілей статті 344 ЦК України означає переконання володільця у правомірності набуття майна, яке має ґрунтуватися на об`єктивних та розумних підставах.
Разом з тим, постановами судів у справі № 754/14375/18, які набрали законної сили та мають преюдиційне значення відповідно до статті 82 ЦПК України, встановлено, що: 1) квартира вибула з володіння територіальної громади міста Києва поза її волею; 2) правочини, які стали підставою для подальшого відчуження квартири, мали істотні юридичні дефекти; 3) доводи ОСОБА_1 про добросовісність набуття квартири вже були предметом судової оцінки та відхилені.
За таких обставин суд доходить висновку, що володіння позивача не може вважатися добросовісним у розумінні статті 344 ЦК України.
Верховний Суд у постанові від 31.01.2024 у справі № 755/4534/21 зазначив, що якщо особа знала або за обставинами справи повинна була знати про сумнівність титулу, таке володіння не є добросовісним і не може призводити до набуття права власності за набувальною давністю.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами обставин, на які він посилається як на підставу заявлених вимог, у зв`язку з чим заявлений позов не підлягає задоволенню.
Щодо вимоги про зобов`язання Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради внести до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру загальною площею 46,5 кв.м та житловою площею 31,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 суд вважає за необхідне зазначити, що дана вимога є похідною від попередніх вимог і підстав для її задоволення немає.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі ст. 330,383,388 ЦК України, керуючись ст. 12,13, 77, 81, 82, 344 ЦПК України, суд -
У Х В А Л И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради про визнання договору дійсним, визнання особи добросовісним набувачем, зобов`язання вчинити дії - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Повний текст судового рішення виготовлено 06 січня 2026 року.

Суддя: