УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №288/1754/25 Головуючий у 1-й інст. Рудник М. І. 
Номер провадження №33/4805/18/26
Категорія ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Кузнецов Д. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Кузнецов Д.В., за участі захисника Федака М.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Федака Максима Леонідовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Попільнянського районного суду Житомирської області від 10 грудня 2025 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, 

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Попільнянського районного суду Житомирської області від 10 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Згідно з постановою судді місцевого суду, 10 жовтня 2025 року о 21.30 годині ОСОБА_1 в селі Ходорків по вулиці Центральній, Житомирського району, Житомирської області, керував транспортним засобом марки «Renault CLIO» д.н.з. НОМЕР_1 під час вибору безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, під час виконання маневру повороту праворуч в напрямку села Відродження, допустив падіння автомобіля в кювет, чим здійснив ДТП з механічними пошкодженнями та матеріальними збитками. Також у вказаний час та місці водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Renault CLIO» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, незв`язна мова, поведінка, що не відповідає дійсності. Відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. Своїми діями порушив пункти 2.5, 12.1 ПДР України та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Федак М.Л., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушення. У заявленій скарзі посилається на відсутність у справі доказів керування автомобілем та зупинки працівниками поліції водія за порушення ПДР, недотримання порядку огляду водія на стан сп`яніння; наявність у справі письмового направлення до найближчого закладу охорони здоров`я, яке водію не вручалось; відсутність доказів відсторонення водія від керування транспортним засобом. Також ставить під сумнів повноваження поліцейського на складання протоколу.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.
Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, про що наголошується в ст.251 КУпАП.
Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП. 
Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції загалом дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, за порушення ним п. 2.5, 12.1 ПДР, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає положенням статей 283, 284 КУпАП. 
Так, з протоколів про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № та серії ЕПР1 № 479733 479718 від 10 жовтня 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 10 жовтня 2025 року о 21.30 годині в селі Ходорків по вулиці Центральній, Житомирського району, Житомирської області, керував транспортним засобом марки «Renault CLIO» д.н.з. НОМЕР_1 під час вибору безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, під час виконання маневру повороту праворуч в напрямку села Відродження, допустив падіння автомобіля в кювет, чим здійснив ДТП з механічними пошкодженнями та матеріальними збитками.
Також, в цей же день та час ОСОБА_1 в селі Ходорків по вулиці Центральній, Житомирського району, Житомирської області, керував транспортним засобом марки «Renault CLIO» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, незв`язна мова, поведінка, що не відповідає дійсності. Відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 та 12.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП.
За змістом п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції..
Відповідно до п. 12.1 ПДР України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Норми статті 124 КУпАП вказують, що порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягнуть за собою адміністративну відповідальність.
Вважаю, що судом першої інстанції вірно встановлено винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 та 12.1. Правил дорожнього руху України, на підставі наявних у справі доказів, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 479718 від 10 жовтня 2025 року, в якому зафіксовано факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП; протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 479733 від 10 жовтня 2025 року, в якому зафіксовано факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП; копією постанови про адміністративне правопорушення ЕНА №5908988 від 10.10.2025 року за ч.2 ст.126 КУпАП; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів відносно ОСОБА_1 ; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 10 жовтня 2025 року відносно ОСОБА_1 , в якому він відмовився від проходження медичного огляду; довідкою з бази даних ГСЦ МВС щодо належності транспортного засобу марки «Renault CLIO» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 , наявним в матеріалах справи відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції; рапортом Попільнянського відділення поліції №1 Житомирського РУП №2 ГУНП в Житомирській області, згідно якого на телефон 102 надійшло повідомлення від особи про те, в кюветі виявив авто сірого кольору, водій перебуває за кермом автомобіля; письмовими та усними на відеозапис поясненнями ОСОБА_2 від 10 жовтня 2025 року, згідно яких ОСОБА_1 перебував за кермом даного автомобіля та вони їхали у двох за картоплею; схемою місця ДТП, яка сталась 10 жовтня 2025 року, із відображенням місця виїзду у кювет та переліку видимих у автомобіля пошкоджень: переднього бамперу та переднього правого крила. 
Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності і взаємозв`язку та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч.1 ст.130 КУпАП.
Зазначені вище докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені і зібрані у визначеному процесуальним законом порядку.
З приводу апеляційних доводів сторони захисту про відсутність в матеріалах справи доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки вони спростовуються сукупністю вказаних доказів. 
Як вірно встановив суддя місцевого суду на підставі показів ОСОБА_1 , які він надав в судовому засіданні суду першої інстанції, що він є власником даного автомобіля, але даним автомобілем не керував, оскільки був в стані алкогольного сп`яніння, що вказує на наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння.
До вказаних показів суддя обґрунтовано поставився критично, висловив їм вірну критику та розцінив їх як намагання уникнути відповідальності за керування в стані алкогольного сп`яніння, оскільки твердження ОСОБА_1 про непричетність до керування спростовуються показами безпосереднього свідка ОСОБА_2 на місці пригоди в перші хвилини прибуття працівників поліції. Вказаний свідок на відеозапис нагрудних камер працівників поліції пояснив та в подальшому надав письмові пояснення, в яких зазначив, що ОСОБА_1 є його знайомим, з яким вони удвох їхали на автомобілі марки Рено за картоплею та перед цим вживали алкогольні напої. Під час проїзду перехрестя водію ОСОБА_1 стало зле та він не впорався із керуванням, та не вписався в поворот і вони з`їхали у кювет. Саме такі первинні покази свідка ОСОБА_2 на думку суду є найбільш правдивими та достовірними, оскільки особливість психіки людини в перші секунди, хвилини після події не дозволяє їй за короткий проміжок часу вигадати чи спотворити дійсність життєвої ситуації та створити неправдиве алібі для себе чи для свого друга, та не встигає сформувати у своїй уяві хибну версію минулої поведінки та правдоподібно повідомити про неї допитувача. Тому первинні покази свідка ОСОБА_2 , які зафіксовані та відібрані одразу на місці, на переконання суду, є найбільш правдоподібними та достовірними, та обґрунтовано враховано судом при розгляді справи. 
Також свідок не вказував про наявність інших осіб у автомобілі, які б їхали разом та потім пішли з місця події.
З цих причин суддя першої інстанції обгрунтовано поставився критично до кардинально інших пояснень свідка ОСОБА_2 , наданих в судовому засіданні, а також правомірно врахував той факт, що свідок перебував з ОСОБА_1 в дружніх відносинах, вони разом працюють і дані пояснення надані ним через тривалий проміжок часу з метою уникнення ОСОБА_1 відповідальності за адміністративні правопорушення.
Як вірно оцінив суд першої інстанції неправдивість версії ОСОБА_1 про керування іншою особою слідує із його небажання повідомляти працівникам поліції та в суді першої інстанції прізвище та контактні дані такої особи, яка за його твердженням відмовляється з`являтись в судове засідання для дачі пояснень, що ставить під сумнів ту обставину, що в цілому така особа перебувала в транспортному засобі, і дані твердження ОСОБА_1 є надуманими.
Більше того, зафіксовані на відеозапис події та сам факт перебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля в момент прибуття працівників поліції, та відсутність інших осіб, а також короткий проміжок часу між повідомленням на лінію 102 про виявленого водія, який з`їхав у кювет і знаходиться за кермом авто, і прибуттям екіпажу поліції на місце, вказає, що саме ОСОБА_1 був водієм, а його версія про іншу особу є вигаданою та створена з метою повідомити неправдиві дані і ухилитися від виконання пункту 2.5 та подальшої відповідальності за керування ТЗ в стані алкогольного сп`яніння.
За вказаних обставин, апеляційний суд вважає безсумнівним та доведеним достатніми доказами факт виконання функцій водія та керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки «Renault CLIO» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння. 
Крім цього, з наявного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, однак останній категорично відмовився, заперечуючи сам факт виконання функцій ним водія. 
Окрім вказаного, наявність в матеріалах справи письмового направлення виписаного на ім`я ОСОБА_1 свідчить про те, що останнього працівники поліції направляли на огляд до медичного закладу та готові були разом проїхати до відповідної установи.
При цьому помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що працівник поліції не вручив ОСОБА_1 письмове направлення на огляд водія транспортного засобу, адже відповідно до вимог пунктів 8, 9 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015р. № 1452/735 з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Тобто саме працівники поліції мають доставити водія до закладу охорони здоров`я та передати направлення уповноваженому працівнику такого закладу, який в подальшому його заповнює відповідно до вимог Інструкції. При цьому видача письмового направлення особисто водію для самостійного проходження огляду чинним порядком не передбачена.
Доводи апелянта про те, що увесь наданий відеозапис не є повним не відповідає дійсності, адже із дослідженого файлу слідує, що всі події з моменту прибуття працівників поліції на місце до завершення складання адміністративних матеріалів відображені на відеозаписі та вказаний доказ не переривався. 
Стосовно доводів про не відсторонення водія від керування ТЗ, то в даному випадку водій ОСОБА_1 категорично відмовився підписувати наявну у справі розписку про ознайомлення із правами і обов`язками, в тому числі щодо його відсторонення від подальшого керування транспортним засобом.
Доказів того, що поліцейські після складання протоколу, всупереч вимогам ст.266 КУпАП, дозволили водію ОСОБА_1 керувати своїм транспортним засобом матеріали справи та наявний відеозапис не містить. Такі дії поліцейських є правомірними та не є підставою для визнання огляду недійсним відповідно до ст.266 КУпАП та ніяким чином не спростовує винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Стосовно висловлених доводів апелянта про відсутність ознак алкогольного сп`яніння, апеляційний суд зазначає наступне.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 року затверджено Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду.
Відповідно до вищезазначеної Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Протокол про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП повинен містити ознаки сп`яніння, які поліцейський виявив у водія транспортного засобу, які стали підставою вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння. При відсутності вказаних ознак сп`яніння відсутні правові підстави для огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння.
На виконання вказаних вимог Інструкції працівниками поліції були виявлені у водія ОСОБА_3 ознаки наркотичного сп`яніння, які були йому оголошені та відображені в протоколі, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці.
При цьому, посилання апелянта на не доведення у водія ознак сп`яніння є недоречним. Так, спочатку озвучені та в подальшому відображені поліцейськими в протоколі ознаки сп`яніння не повинні підтверджуватися або доводитися окремими матеріалами справи, оскільки за пунктом 2 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають ті водії транспортних засобів, щодо яких саме у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, іншими доказами підтверджувати ці ознаки не потрібно. Працівник поліції є тією уповноваженою законом особою, якій на місці зупинки надано дискреційну компетенцію виявляти такі візуальні ознаки сп`яніння у водія та пред`являти вимогу виконання пункту 2.5 ПДР – пройти огляд.
Єдиним можливим способом спростування виявлених у водія ознак сп`яніння та висловлених підозр працівника поліції про перебування особи у стані сп`яніння є проходження цією особою такого огляду у встановленому законодавством порядку. Інших дієвих механізмів опротестування та доведення своєї позиції про повну тверезість водія правила дорожнього руху та діючий КУпАП не передбачають. Натомість пасивна відмова водія або ухилення від проходження медичного огляду з посиланням на відсутність ознак сп`яніння, буде становити невиконання пункту 2.5 ПДР та утворювати склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Стосовно заяв апелянта про відсутності повноважень у даних працівників поліції складати протокол про адміністративне правопорушення, то суд вважає їх необґрунтованими, виходячи із загальних положень Закону України «Про національну поліцію» (ст.35), КУпАП (ст.255), Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС від 06.11.2015 № 1376, а також Інструкцції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735.
Відповідно до статті 23 Закону України «Про національну поліцію» до основних повноважень поліції та їх працівників належить виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вжиття у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вжиття заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень; припинення та виявлення адміністративних правопорушень.
За своїм видом правопорушення, передбачене статтями 124 та 130 КУпАП, відносяться до правопорушень на транспорті.
Статтею 255 КУпАП визначено органи, які мають право складати протоколи. Зокрема, органи Національної поліції та їх працівники уповноважені на складання протоколів за статтями 124 та 130 КУпАП.
З аналізу вказаних положень нормативних актів слідує, що працівники поліції в силу вимог закону мають право виявляти та припиняти адміністративні правопорушення, та складати адміністративні протоколи відносно водіїв. При цьому будь-яких спеціальних або окремих повноважень чи доручень працівники поліції не потребують, та їх достатня компетенція презюмується, поки не буде надано доказів протилежного, що їх займана посада та посадові повноваження забороняють виконання вказаних дій. Так з матеріалів справи вбачається, що поліцейський відділення поліції №1 (с-ще Попільня) Житомирського РУП №2 ГУНП в Житомирській області капрал поліції Мошківський Д.В., виконуючи функції поліцейського, виявив адміністративні правопорушення та склав відповідні протоколи. Будь-яких доказів перевищення своїх законних повноважень працівником поліції матеріали справи не містять та стороною захисту не представлено. 
Відносно тверджень захисника про відсутність дорожньо-транспортної пригоди та підстав для складання протоколу за ст.124 КУпАП, суд також їх вважає безпідставними, адже як вбачається із відеозапису та складених матеріалів справи, зокрема схеми місця ДТП, автомобіль ОСОБА_1 перебував на узбіччі в кюветі та мав пошкодження бамперу та правого крила.
Відповідно до статті 124 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. При цьому пошкодження власних транспортних засобів в результаті порушення правил дорожнього руху та перебування водія з ознаками алкогольного сп`яніння також не виключає адміністративну відповідальність за статтею 124 КУпАП та дає законні підстави для складання протоколів як за ст.130, так і за ст.124 КУпАП.
Наведені захисником доводи не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не є обставинами, які виключають винуватість ОСОБА_1 в інкримінованих йому правопорушень, а також не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], §41.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, не надано.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни постанови суду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 немає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Федака Максима Леонідовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову судді Попільнянського районного суду Житомирської області від 10 грудня 2025 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: