Справа № 444/3924/24 Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р.Б. 
Провадження № 22-ц/811/2857/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 січня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 04 грудня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2024 року Акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 29.09.2021 року ОСОБА_1 підписала власноручно Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, погодила отримання в кредит коштів в розмірі 200000.00 грн., строк кредитування 12 місяців, процентну ставку 40.8 % річних. Банк виконав свої зобов`язання, надав кредитні кошти, однак відповідач у передбачений договором строк кредитні кошти не повернула, не сплатила передбачені договором проценти за користування кредитними коштами. Внаслідок неналежного виконання зобов`язань у ОСОБА_1 склалася заборгованість у розмірі 53136.20 грн., з яких 42932.05 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 10204.15 грн. заборгованість за простроченими відсотками. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства КБ «ПРиватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 53136.20 грн.
Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 04 грудня 2024 року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 29.09.2021 року у розмірі 53136.20 грн., що складається із: 42932.05 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 10204.15 грн. – заборгованість за простроченими відсотками.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2422,40 грн. 
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції не дослідив усіх обставин справи, оскільки 26.09.2023 року з кредитної картки відповідача без її відома було списано кредитні кошти в сумі 41600.00 грн., якібули зняті невідомими особами двома платежами по 20800.00 грн. в м. Запоріжжя, хоча відповідач перебувала у м. Дубляни і кредитна картка знаходилася у неї. З приводу зняття цих коштів позивачка повідомила банк, правоохоронні органи, якими відкрито кримінальне провадження, досудове розслідування у справі триває. Позивач не вживав жодних дій з приводу зазначених нею обставин зняття коштів без її відома, не з`ясував обставин щодо зазначеної ситуації, а нараховував проценти за користування цими кредитними коштами. Покликається на те, що лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті , незаконному користуванню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу зняти кошти, є підставою для притягнення до цивільно - правової відповідальності, однак банком не доведено вчинення ОСОБА_1 таких дій чи бездіяльності. Не погоджується апелянт з висновками суду першої інстанції про те, що поповнення нею картки 02.10.2023 року на суму 6250.00 грн. свідчить про визнання нею заборгованості по кредитній картці, оскільки ці кошти вона отримала з кредитної картки ще до 29.09.2023 року, а відтак повернула кошти, зняті нею особисто з кредитної картки. З наведених підстав просить оскаржуване заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у позові АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 відмовити. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи позовні вимоги Акціонерного товариства КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції врахував те, що відповідач зобов`язань за кредитним договором не виконувала, отримані в кредит кошти не повернула, нараховані проценти не сплатила, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості у відповідача станом на 07.08.2024 року склалася заборгованість у розмірі 53136.20 грн., яка складається з: 42932.05 грн. - заборгованість за тілом кредита, 10204.15 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, а також те, що наданий розрахунок відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами.
 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
 
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами, як це передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України.
Судом встановлено, що 29.09.2021 відповідач ознайомилася з умовами кредитування та підписала паспорт споживчого кредиту, підписала власноручно Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, погодившись з наступними умовами договору: тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 200000.00 грн. (п.1.2. договору); тип кредитної карти: картка «Універсальна GOLD»; строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п.1.2. договору); процентна ставка відсотків річних: 40,8% (п. 1.3 договору).
Проценти від суми неповернутого в строк кредиту у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00% (п.1.5. та п. 2.1.1.2.12. Договору).
Судом встановлено, що Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано власноручно на планшеті, що відповідає вимогам постанови НБУ від 13.12.2019 № 151 “Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України”.
Встановивши вищезазначені обставини справи, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що з моменту підписання відповідачем заяви, між банком та відповідачем був укладений договір в порядку ч.1 ст. 634 ЦК шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору. 
Судом також встановлено, що на підставі укладеного договору відповідач отримала платіжний інструмент - кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк дії – 04/24, тип – Універсальна GOLD, згодом, додатково отримала кредитну картку номер - НОМЕР_2 , строк дії – 03/24, тип – Універсальна GOLD та кредитну картку номер - НОМЕР_3 , строк дії – 10/27, тип – Універсальна GOLD, що підтверджується випискою по рахунку, користувалася кредитним лімітом, відповідно до виписки по рахунку вчиняла операції, таким чином згідно до Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, що затверджено постановою НБУ №164 від 29.07.2022 р., відповідач є власником рахунку та держателем платіжного інструменту для здійснення операцій за рахунком.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахував те, що банк виконав умови договору та надав відповідачу кредитну картку(-ки), кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту, що підтверджується випискою по рахунку, якими відповідач користувалася, частково повертала використану суму кредитного ліміту та сплачувала відсотки за користування кредитним лімітом, але в подальшому припинила повертати отримані в кредит кошти та сплачувати проценти відповідно до умов договору, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором та підтверджується випискою за рахунком.
Заперечуючи щодо задоволення позову, відповідач посилалася на те, що вона 26.09.2023 року кошти з кредитної картки номер НОМЕР_2 не отримувала, у зв`язку з чим звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» для з`ясування обставин зняття з належної їй кредитної картки коштів 26.09.2023 року.
Як вбачається з матеріалів справи, перевіркою встановлено наступні обставини. 
26.09.2023 року зафіксовано вхід у систему дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приват24 (далі — Приват24) клієнтки ОСОБА_1 .
Приват24 - система дистанційного обслуговування клієнтів, офіційний канал зв`язку (обміну інформацією) між Банком та Клієнтом. Для входу до система Приват24 клієнт повинен ввести логін та пароль. Логін — це номер мобільного телефону клієнта. Пароль — унікальна послідовність із символів і цифр, яка відома лише клієнту.
Відповідно до даних Банку, зміни логіну та паролю не зафіксовано, тобто вхід до акаунту Приват24 клієнтки ОСОБА_1 здійснено особою, що володіла інформацією про логін та пароль, оскільки дані було вказано вірно.
Крім того, у Приват24 було надіслано push-сповіщення про підтвердження сесії у Приват24, а також на фінансовий номер телефону здійснювались багаторівневі IVR-опитування.
26.09.2023 року використовуючи Приват24 було відкрито діджитал картку е-Відновлення номер НОМЕР_4 , потім було відкрито кредитну картку на пластик з номером НОМЕР_5 .
Встановлено проведення наступних транзакцій у банкоматі з коректним введенням ПІН-коду кредитної картки: 26/09/2023 23:17:01 27/09/2023 A10 F DB -20,800.00 UAH -20,000.00 -800.00 -26,595.06 576001 6011 A0309243 UKR ATM 9243 UKRSIB 16-58, REKORDNA, 2, ZAPO A 10 Зняття готівки Зняття готівки в банкоматі: REKORDNA, 2, ZAPORIZHZHYA; 26/09/2023 23:17:52 27/09/2023 A10 F DB -20,800.00 UAH -20,000.00 -800.00 -47,395.06 176002 6011 A0309243 UKR ATM 9243 UKRSIB 16-58, REKORDNA, 2, ZAPO A 10 Зняття готівки Зняття готівки в банкоматі: REKORDNA, 2, ZAPORIZHZHYA
За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що клієнт банку могла бачити входи до Приват24 та реагувати належним чином, у випадку якщо вхід було здійснено іншою особою.
Згідно з пунктом 14.12. статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та пунктом 1 розділу VI Положення №705 користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.
Невід`ємною частиною договору банківського обслуговування є Умови і правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ у мережі Інтернет, які були підписані Відповідачем 29.09.2021 р.
Відповідно до п.1.1.1.73. Фінансовий номер телефону Клієнта – це номер мобільного телефону, який зазначений і підтверджений Клієнтом як номер телефону, за допомогою якого можуть проводитись фінансові операції. Підтверджується Клієнтом під час активації продукту за допомогою POS-терміналу у відділенні Банку, в банкоматі, терміналі самообслуговування з підтвердженням ПІН-коду картки і СМС-паролем, а також в Приват24 (у разі зміни логіна користувача).
Згідно із п.1.1.2.1.10. для уникнення неправомірних операцій з рахунками Клієнт зобов`язаний не залишати без нагляду телефон/пристрій, який використовується для підключення Фінансового номеру телефону Клієнта та/або доступу до програмних комплексів Банку. В разі втрати Клієнтом Фінансового номеру телефону, підозрі доступу третіх осіб до Фінансового номеру телефону та інших неправомірних дій третіх осіб із Фінансовим номером телефону Клієнт зобов`язаний негайно повідомити про це Банк в будь-якому з доступних каналів: 3700, чат-онлайн, відділення Банку. На підставі звернення Клієнта про зазначений факт Банк знімає з номера телефону Клієнта ознаку «Фінансовий» та блокує аккаунт Клієнта в Системі «Приват24» з метою уникнення можливих шахрайських операцій з рахунками Клієнта.
Відповідно до п.2.1.4.12.5. Клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати Картки, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію.
 
Пунктом 2.1.4.12.6. встановлено, що Клієнт несе відповідальність за всі операції (в тому числі операції у сфері електронної комерції, мото-операції), що здійснюються з Картками, у тому числі наданими Банком його Довіреним особам.
 
Згідно із п. 2.1.4.12.8. У разі, якщо Клієнт дає згоду на проведення операцій з Картками або нанесеними на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання надалі.
 
Відповідно до п. 2.1.4.12.9. Клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на Картці даних, до моменту звернення Клієнта в Банк та блокування Картки і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Картки в Стоп-лист Платіжною системою.
 
Пунктом п. 2.1.4.12.3.передбачено, що Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на Картці даних.
 
Згідно із ч.1 ст.55 Закону України “Про банки і банківську діяльність” відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Згідно із п. 2 розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705, емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. 
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що зазначені вимоги банком не були дотримані. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд врахував доводи позивача про те, що операції проведені з коректним введенням ПІН-коду оскарженню не підлягають, і що вина банку в даній ситуації відсутня, і що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження вини банку.
 
З апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до правоохоронних органів з приводу вчинення шахрайських дій, правоохоронними органами відкрито кримінальне провадження за ч. 4 ст. 191 КК України, у якому проводиться досудове розслідування, однак відкриття кримінального провадження не дає суду підстав вважати, що кошти з кредитної картки відповідачем не знімалися, не є беззаперечним доказом відсутності вини відповідача та доказом наявності вини АТ КБ «ПриватБанк» чи інших осіб у знятті коштів з кредитної картки позивачки 26.09.2023 року, і спростовує доводи апелянта в цій частині. 
Суд першої інстанції взяв до уваги, що відповідач після 26.09.2023 продовжувала користуватись карткою і кредитними коштами на рахунку, що підтверджуються випискою по рахунку, зокрема, здійснювала поповнення картки: 02.10.2023 на суму 6 250,00 грн.; також здійснювала переказ зі своєї картки через Приват 24: 17.11.2023 на суму 100,00 грн. 
Оскільки відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом, суд першої інстанції вважав необгрунтованою відмову відповідача від сплати заборгованості за кредитним договором, вважав її такою, що суперечить Умовам і Правилам надання банківських послуг та чинного законодавства України. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що у порушення умов Договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала, хоча ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання його сторонами.
Згідно із п. 2.1.1.3.5. Договору сторони узгодили, що в разі порушення відповідачем зобов`язань з погашення заборгованості по кредиту протягом 180-ти днів з моменту виникнення таких порушень, на підставі ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України терміном повернення кредиту встановлюється 180-й день з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту. На 180-й день з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту Клієнт зобов`язаний повернути Банку кредит, проценти за користування кредитом, неустойку та виконати інші зобов`язання за Договором в повному обсязі. 
З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості за договором №б/н від 29.09.2021 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та клієнтом ОСОБА_1 станом на 07.08.2024 року вбачається, що з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості у відповідача станом на 07.08.2024 року склалася заборгованість у розмірі 53136.20 грн., яка складається з наступного: 42932.05 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 10204.15 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.
 
Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, відповідач, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надала належних та допустимих доказів на підтвердження виконання нею зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі, на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості не надала суду іншого розрахунку. 
 
Вважаючи оскаржуване рішення суду незаконним та необґрунтованим, апелянт посилається на те, що банком не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати операції, що мали місце 26.09.2023 року і призвели до несанкціонованого списання коштів з її банківської картки, оскільки саме на банк покладено обов`язок доведення того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка надає змогу ініціювати платіжні операції.
Апелянт в апеляційній скарзі зазначає і про те, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував того, що позивач не надав суду беззаперечних доказів того, що саме з вини відповідача невідомі особи отримали доступ до її банківської картки іншому місці і провели спірні банківські операції, а відповідач не може відповідати за дії, вчинені іншими особами без її відома. 
На думку колегії суддів вищезазначені доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки матеріали справи не містять беззаперечних доказів на підтвердження відсутності вини ОСОБА_1 у знятті 26.09.2023 року коштів з її кредитної картки 536354……..4064.
Колегія суддів вважає, що доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 відразу ж як їй стало відомо про несанкціоноване списання з її банківської картки коштів вжила всіх необхідних заходів, належним чином повідомила банк і правоохоронні органи, не спростовують висновків суду першої інстанції про підставні сит позову, оскільки вина АТ КБ «ПриватБанк» чи інших осіб у несанкціонованому знятті 26.09.2023 року коштів з кредитної картки відповідача, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не доведена відповідачем належними та допустимими доказами, а саме порушення кримінальної справи за фактом шахрайства за недоведеності у встановленому порядку вини АТ КБ «ПриватБанк» чи інших осіб у несанкціонованому знятті коштів, не свідчить про безпідставність позовних вимог. 
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 04 грудня 2024 року – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Постанова складена 21.01.2026 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк