ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" грудня 2025 р.                                                                   Справа №921/307/25
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді                                                                                О.С. Скрипчук
суддів                                                                                                    Н.М. Кравчук                                                                                                              О.В. Зварич,
секретар судового засідання Постолатій В.Р.,
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ПВН-ТРАНС» б/н від 03.10.2025 (вх. № 01-05/2935/25 від 08.10.2025)
на рішення Господарського суду Тернопільської області від 04.09.2025 (повний текст рішення складено 15.09.2025, суддя Чопко Ю.О.)
у справі № 921/307/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС»,
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ПВН-ТРАНС»,
про cтягнення заборгованості в сумі 639 277,45 грн.
за участю представників: 
від позивача: Дудяк Р.А. - представник; Сокольський Б.М. - директор;
від відповідача: не з`явився
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕРС» звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПВН-ТРАНС» про стягнення 639 277,45 грн за договором купівлі-продажу № 167/23 від 06.12.2023.
Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати вартості отриманого товару за договором купівлі-продажу № 167/23 від 06.12.2023.
Рішенням Господарського суду Тернопільської області позовні вимоги задовольнено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПВН-ТРАНС» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС» 638700 (шістсот тридцять вісім тисяч сімсот) грн. основного боргу, 577 (п`ятсот сімдесят сім) грн. 45 коп. три відсотки річних і 7 671 (сім тисяч шістсот сімдесят одну) грн. 33 коп. судового збору.
Судом першої інстанції з матеріалів справи встановлено, що на виконання умов договору позивач, згідно акта приймання-передачі від 12.12.2023 передав, а відповідач прийняв сідельний тягач, вживаний, MAN TGX 18.500, 2018 року випуску. Виконання позивачем умов Договору підтверджується також видатковою накладною №1170 від 12.12.2023.
Місцевим судом з`ясовано, що в порушення умов договору купівлі-продажу №167/23 від 06.12.2023 відповідач здійснив оплату вартості отриманого товару частково і станом на день розгляду спору за ним рахується заборгованість в сумі 638 700 грн.
Разом з тим, перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних за період з 10.05.2025 по 20.05.2025 суд дійшов висновку, що стягнення 577,45 грн 3% річних нарахованих від прострочених сум підлягає до задоволення в повному обсязі.
Не погодившись з рішенням Господарського суду Тернопільської області,  Товариство з обмеженою відповідальністю «ПВН-ТРАНС» звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 03.10.2025 (вх. № 01-05/2935/25 від 08.10.2025) у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Апелянт вказує, що між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленості про те, що оплата товару буде здійснюватись частинами до кінця 2025 року. Підтвердженням цього факту є те, що протягом 2023-2025 років відповідачем здійснено в рахунок оплати товару 9 платежів на загальну суму 1 343 800 грн.
Скаржник звертає увагу, що у позивачем до березня 2025 року не було скеровано жодних претензій, що свідчить про прийняття ним виконання обов`язку оплати товару частинами. Таким чином, відповідач за домовленістю із позивачем оплачував товар частинами та має завершити повну оплату до кінця 2025 року.
У судове засідання 03.12.2025 з`явився представник позивача, надав пояснення, проти доводів апеляційної скарги заперечив.
У судове засідання 03.12.2025 відповідач явки уповноваженого представника не забезпечив, через систему «Електронний суд» 03.12.2025 подав клопотання про відкладення. Клопотання мотивовано тим, що 03.12.2025 за зареєстрованим місцем ведення адвокатської діяльності буде відсутнє електропостачання з 12 години, що позбавляє можливості повноцінно брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Розглянувши клопотання про відкладення, колегія суддів вказує наступне.
Відповідно до ч.ч. 11. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для відкладення розгляду справи.
Згідно ухвали суду від 03.11.2025 явка представників сторін в судове засідання обов?язковою не визнавалась. 
Колегією суддів надавався час учасникам судового провадження на надання усіх необхідних на їх думку документів та пояснень у справі. Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність перенесення розгляду справи в силу положень чинного ГПК України.
Разом з тим, нормами чинного законодавства не передбачено жодного обмеження щодо кола представників юридичної особи. За неможливості представництва інтересів товариства, представляти інтереси учасника судового процесу може керівник або інша особа як з числа своїх працівників, так і осіб, не пов?язаних з ним трудовими відносинами.
Колегія суддів враховує, що матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги та ухвалення законного і обґрунтованого рішення відповідно до вимог ст. 236 ГПК України.
При апеляційному розгляді даної справи колегія суддів також враховує положення ст. 129 Конституції України та ст. 2 ГПК України, відповідно до яких одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім 
За таких обставин, з огляду на необхідність дотримання принципу розумності строків розгляду справи, а також те, що явка представників учасників справи судом не визнавалась обов`язковою, з урахуванням змісту ст.ст. 202, 216, 270 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.
Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов?язковою підставою для скасування 
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.
06.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕРС» (далі Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПВН-Транс» (далі Покупець) укладено договір купівлі-продажу №167/23 (далі Договір).
За умовами п.1.1. Договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити, відповідно до умов даного Договору:
- сідельний тягач, вживаний, MAN TGX 18.500, 2018 року випуску, номер шасі № НОМЕР_1 .
Пунктом 3.1. Договору сторони погодили, що ціна за сідельний тягач, вживаний, MAN TGX 18.500, 2018 року випуску, номер шасі № НОМЕР_1 складає 1 982 500,00 грн, в т.ч. ПДВ - 20% 330 416,67 грн.
Загальна ціна Договору становить 1 982 500,00 грн, в т.ч. ПДВ - 20% 330 416,67 грн (п.3.2. Договору).
Датою оплати є дата зарахування коштів на рахунок Продавця (п.3.4. Договору).
Покупець зобов`язаний сплатити Продавцю вартість Предмету Договору зазначену в п.3.1. Договору, у погодженні Сторонами терміни (п.3.5. Договору).
Прийняття Предмету Договору здійснюється за актом приймання-передачі, який оформляється Продавцем і підписується представниками сторін. Місце передачі: 81551, Україна, Львівська область, Городоцький район, с. Воля Бартатівська, вул. Львівська, 33 «з» (п.4.2. Договору).
Даний Договір набирає чинності з дати підписання даного договору і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань (п.8.1. Договору).
На виконання умов договору позивач, згідно акта приймання-передачі від 12.12.2023 передав, а відповідач прийняв сідельний тягач, вживаний, MAN TGX 18.500, 2018 року випуску, номер шасі № НОМЕР_1 .
Виконання позивачем умов Договору підтверджується також видатковою накладною №1170 від 12.12.2023.
06.12.2023 позивачем сформовано та направлено відповідачу рахунок на оплату №1197.
За твердженням позивача, відповідачем здійснено оплату Товару частково, і станом на день звернення до суду заборгованість складає 638 700 грн.
Направлена на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПВН-ТРАНС» претензія про сплату заборгованості №57/25 від 21.03.2025 залишена останнім без відповіді та задоволення.
При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.
Статтею 509 ЦК України  визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з  ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України).
Нормами  ст.599 ЦК України,  ст.202 ГК України  визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 629 ЦК України  визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Приписами  ст.655 ЦК України  визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частинами 1, 2  статті 692 ЦК України  на покупця покладається обов`язок оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; при цьому, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Частиною 1  статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»  визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч.1  ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).
Частина 2 статті 9 вищевказаного Закону зазначає, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Отримання товару за договором купівлі-продажу №167/23 від 06.12.2023 підтверджується вищезгаданими первинними документами: копіями акта приймання-передачі від 12.12.2023, видаткової накладної №1170 від 12.12.2023, що містяться в матеріалах справи.
Колегією суддів з матеріалів справи з`ясовано, що в порушення умов договору купівлі-продажу №167/23 від 06.12.2023 відповідач здійснив оплату вартості отриманого товару частково і станом на день розгляду спору за ним рахується заборгованість в сумі 638 700 грн.
Доказів на підтвердження протилежного відповідачем не представлено.
Доводи апелянта про строки розрахунку з позивачем до кінця 2025 року не відповідають фактичним обставинами справи.
Так скаржник також вказує, що позивач не направляв, а відповідач не отримував претензію про сплату заборгованості №57/25 від 21.03.2025р. 
Водночас, позивач додав до позовної заяви належним чином засвідчену копію фіскального чека від 27.03.2025 року, трекінг поштового відправлення №8150000071987, належним чином засвідчену копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №8150000071987, з яких вбачається надіслання претензії №57/25 від 21 березня 2025 року позивачем 27.03.2025 року і вручення відповідачу 30.04.2025 року.
Згідно з ч.1  ст.610 ЦК України  порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором (ст.611 ЦК України).
За таких обставин справи колегія суддів вказує. що місцевий суд дійшов вірного висновку про те, що вимога про примусове стягнення боргу в сумі 638 700 грн підлягають задоволенню як обґрунтовані.
Статтею 610 Цивільного кодексу України  передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі  статтею 625 Цивільного кодексу України  боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Апеляційний суд, перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних за період з 10.05.2025 по 20.05.2025 вважає, що такий здійснено правомірно, відтак, місцевий суд дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.
Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Тернопільської області від 04.09.2025 у справі №921/307/25.
За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.
Судові витрати
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,
УХВАЛИВ  :
1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПВН-ТРАНС» б/н від 03.10.2025 (вх. № 01-05/2935/25 від 08.10.2025) залишити без задоволення.
2.Рішення Господарського суду Тернопільської області від 04.09.2025 року у справі № 921/307/25 залишити без змін.
3.  Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави  2  Розділу  IV ГПК України.

Головуючий суддя                                                                       О.С. Скрипчук

Суддя                                                                                          О.В. Зварич

Суддя                                                                                           Н.М. Кравчук