ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2026 року
м. Київ
справа № 759/4302/22
провадження № 51-3490км25
Верховний Судколегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду 
у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022100080000340, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, проживаючого там само за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК),
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6  на вирок Київського апеляційного суду від 20 серпня 2025 року.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 10 травня 2024 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 307 КК і виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Вироком Київського апеляційного суду від 20 серпня 2025 року вирок Святошинського районного суду м. Києва від 10 травня 2024 року скасовано, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання в ході звернення вироку до виконання. Зараховано ОСОБА_6 у строк покарання термін його попереднього ув`язнення з 02 лютого 2022 року по 02 червня 2022 року включно. Вирішено питання щодо стягнення процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
Вироком апеляційного суду ОСОБА_6 визнано винуватим у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, а також психотропних речовин у великих та особливо великих розмірах за таких обставин.
У невстановлений слідством час, у невстановленому слідством місці, у невстановленої слідством особи ОСОБА_6 незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб, а також психотропні речовини у великих та особливо великих розмірах та розпочав зберігати при собі з метою подальшого збуту.
В подальшому, 02 лютого 2022 року приблизно о 20:00 ОСОБА_6 , знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Червонозаводська, 5, був затриманий працівниками поліції в порядку ст. 208 КПК, під час особистого обшуку у нього виявлено та в подальшому вилучено: 1 поліетиленовий пакет з речовиною рослинного походження, 35 поліетиленових пакетів з кристалоподібною порошкоподібною речовиною невідомого походження, металевий та скляний пристрій для паління з нашаруваннями речовини коричневого кольору, 23 поліетиленові пакети та паперовий згорток з пігулками різного кольору, 12 поліетиленових пакетів з речовиною рослинного походження, які останній зберігав при собі з метою подальшого збуту.
Згідно з висновком експерта Київського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/111-22/4927-НЗПРАП від 03 лютого 2022 року надані на дослідження речовини рослинного походження коричневого кольору є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс, загальна маса якого в перерахунку на висушену речовину становить 63,95 г, за що передбачена кримінальна відповідальність, оскільки розмір канабісу перевищує 5 гр.
Згідно з висновком експерта Київського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/111-22/5144-НЗПРАП від 10 лютого 2022 року надані на дослідження:
- речовина рослинного походження зеленого кольору є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс, маса якого в перерахунку на висушену речовину становить 0,93г, а в нашаруваннях речовини чорно-коричневого кольору, виявлених на предметах, міститься особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - екстракт канабісу, маса якого в перерахунку на суху речовину, становить 0,15г;
- у кристалоподібних речовинах світло коричневого кольору, бежевого та зеленого кольорів та в нашаруваннях речовин світло-коричневого кольору, які виявлені на предметі, міститься особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено - РVР (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), загальна вага якого становить 19,126 г, що є особливо великим розміром, оскільки загальна вага психотропної речовини РVР перевищує 15,0 г, а маса РVР (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) в нашаруваннях становить 0,405 г;
- порошкоподібні речовини бежевого кольору містять у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальна маса якого в речовинах становить 3,074 г, що є великим розміром, оскільки вага психотропної речовини амфетаміну становить від 1,5 г до 15 г;
- порошкоподібні речовини білого кольору містять у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - 4-ММС (4?метилметкатинон), загальна маса якого у речовинах становить 9,310 г, що є великим розміром, оскільки вага психотропної речовини 4-ММС становить від 1,5 г до 15 г;
- у таблетках та фрагменті таблетки виявлено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - МДМА (3,4 метилендіоксиметамфетамін), загальна маса якого у таблетках 4,224 г, що є великим розміром, оскільки вага психотропної речовини МДМА становить від 1,5 до 15 г;
- на фрагментах перфорованого паперу виявлено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено -(+)- лізергід (ЛСД, ЛСД-25), масою 0,00003 г, 0,00013 г, тоді як розмір психотропної речовини лізердегіду для настання кримінальної відповідальності визначений від 0,00001 г і більше, а також особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - МДМА (МДМА-метилендіоксіметамфетамін), маса якого на фрагментах перфорованого паперу становить 0,00002 г, 0,00001 г.
Крім цього, діючи з єдиним умислом, ОСОБА_6 у невстановленому місці та за невстановлених обставин незаконно придбав у невстановленої особи особливо небезпечний наркотичний засіб та психотропні речовини у великих та особливо великих розмірах з метою подальшого збуту, які приніс за місцем свого проживання у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , де розпочав незаконно зберігати з метою подальшого збуту.
В період часу з 23:30 02 лютого 2022 року до 00:21 03 лютого 2022 року, у квартирі за вищевказаною адресою: АДРЕСА_1 , працівниками поліції в поряду ч. 3 ст. 233 КПК було проведено обшук, який в подальшому було санкціоновано ухвалою слідчого судді, в ході якого у приміщенні квартири, в якій проживав ОСОБА_6 , було виявлено та вилучено: поліетиленовий пакет білого кольору з речовиною рослинного походження, два прозорих поліетиленових пакетів з кристалоподібною речовиною невідомого походження, шість поліетиленових пакетів з речовиною невідомого походження та пластикова трубка з нашаруваннями речовини невідомого походження, які ОСОБА_6 незаконно зберігав з метою подальшого збуту.
Згідно з висновком експерта Київського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/111-22/5146-НЗПРАП від 23 лютого 2022 року надані на дослідження:
- речовина містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, маса якого в речовині становить 7,129 г, що є великим розміром, оскільки вага психотропної речовини амфетаміну становить від 1,5 г до 15 г.;
- речовини містять у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - 4-ММС (4-метилметкатинон), загальна маса якого становить 24,168 г, що є великим розміром;
- речовина рослинного походження є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс, масою в перерахунку на висушену речовину 97,80 г.;
- речовини містять у своєму складі особливо небезпечну речовину, обіг якої заборонено - РVР (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), загальна маса якого становить 196,22 г, що є особливо великим розміром, оскільки перевищує 15,0 г.;
- трубці з полімерного матеріалу виявлено психотропну речовину, обіг якої обмежено - 4-ММС (4?метилметкатинон), маса якого в нашаруваннях становить 0,004 г, та особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - РVР (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), маса якого в нашаруваннях становить 0,001г.
Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
Засуджений у касаційній скарзі просить вирок Київського апеляційного суду від 20 серпня 2025 року скасувати через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність й призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
В обґрунтування зазначає, що апеляційний суд ухвалив вирок на підставі недопустимих доказів, не дослідивши при цьому належним чином доводи сторони захисту.
Стверджує, що в недотримання положень ст. 23, ч. 3 ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції визнав допустимими докази, які не були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а також вийшов за межі вимог апеляційної скарги прокурора, самостійно надавши оцінку обставинам, про які в апеляційній скарзі не йшлося, дійшов невірного висновку про те, що обвинувачений частково визнав свою вину. 
Вказує про порушення права на захист під час його затримання 02 лютого 2022 року, оскільки фактичне затримання відбулось о 20:00, натомість, всупереч положень ч. 4 ст. 208, частин 1, 4 ст. 213 КПК, доручення на надання безоплатної правової допомоги адвокату видано лише о 21:45, а мати затриманого повідомлено о 22:24. Внаслідок порушення права на захист через затримання без участі адвоката, за доводами касаційної скарги, працівники поліції від деморалізованого затриманого отримали паролі від мобільних телефонів.
Зазначає, що протоколи затримання та обшуку є недопустимими з тих підстав, що слідчий ОСОБА_8 на момент цих слідчих та процесуальних дій не мав відповідних повноважень, оскільки до складу групи слідчих його було включено пізніше.
Крім того, обшук житла було проведено без відповідної ухвали слідчого судді й суд апеляційної інстанції безпідставно визнав такий обшук законним, всупереч тому, що фактичних підстав до «невідкладності» не було.
За таких обставин похідні докази, отримані в ході обшуку, проведеного з порушенням встановленої процедури, також є недопустимими відповідно до доктрини «плодів отруйного дерева», проте не визнані апеляційним судом такими.
На обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність засуджений зазначає, що апеляційний суд встановив наявність умислу на збут лише з огляду на кількість та фасування вилучених речовин, ігноруючи його показання та інші докази у кримінальному провадженні, всупереч правової позиції Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 463/2664/19, де йдеться про те, що умисел на збут повинен підтверджуватись сукупністю доказів, а не лише кількістю речовини. Аналогічний підхід, як зазначено в касаційній скарзі, був застосований Верховним Судом у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 161/3161/20.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7  підтримали вимоги касаційної скарги засудженого, просили їх задовольнити.
Прокурор касаційну скаргу засудженого вважала необґрунтованою, оскаржене судове рішення просила залишити без зміни. 
Від інших учасників кримінального провадження, які повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення судового розгляду, особисту участь чи забезпечення їх участі в режимі відеоконференції, не надходило.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Як установлено приписами ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги та вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого, виправданого чи особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Виходячи з положень ч. 1 ст. 412 КПК, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
За вимогами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, тобто законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно з ч. 3 ст. 373 КПК обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 374 КПК у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів, мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення. 
Положеннями ст. 94 КПК встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Виходячи із завдань і загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.
Апеляційний суд, виконуючи свої повноваження, із дотриманням визначеної главою 31 КПК процедури, повинен перевірити рішення суду першої інстанції з точки зору його законності й обґрунтованості (що, серед іншого, передбачає оцінювання оскарженого судового рішення на відповідність нормам матеріального та процесуального права, перевірку встановлення фактичних обставин з дотриманням правил дослідження і оцінки доказів), а також ухвалити рішення, яке повною мірою відповідає приписам статей 370, 419 або 420 КПК.
Відповідно до норм статей 370, 374, 420 КПК у вироку апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні рішення, положення закону, яким він керувався. Здійснюючи апеляційний перегляд, суд зобов`язаний проаналізувати і зіставити з наявними у провадженні даними всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. Суд повинен переконливо аргументувати свою позицію, адже справедливість засудження не має викликати сумніву. Така перевірка має бути зроблена з додержанням усіх вимог чинного законодавства, об`єктивно, неупереджено, а її результатом має бути законне й справедливе вирішення поданих апеляційних скарг для реалізації прав кожного на справедливий суд і перевірку законності й обґрунтованості оскаржених рішень суду першої інстанції.
З виправдувального вироку місцевого суду щодо ОСОБА_6 убачається, що суд першої інстанції визнав недопустимими доказами фактичні дані: 
- які були встановлені органом досудового розслідування за особистим обшуком затриманого підозрюваного ОСОБА_6 і відображені у протоколі його затримання від 02 лютого 2022 року та додатках до нього, з тих мотивів, що слідчий СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 не був уповноважений на проведення слідчої дії, оскільки не входив до складу слідчої групи на момент проведення затримання. Суд дійшов висновку, що слідчий ОСОБА_8 включений до складу слідчої групи 03 лютого 2022 року після 00:21, а фактичне затримання, відповідно до протоколу, розпочато 02 лютого 2022 року о 20:00. Також суд констатував порушення права на захист ОСОБА_6 через недотримання положень ч. 4 ст. 213 КПК, тому, що доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги особі, яка відповідно до положень кримінального процесуального законодавства вважається затриманою, видане 02 лютого 2022 року о 21:45, тоді як фактичне затримання відбулося о 20:00;
- які були встановлені за невідкладним обшуком квартири АДРЕСА_2 за місцем проживання ОСОБА_6 . Суд виходив з того, що обшук було проведено неуповноваженою на те слідчою ОСОБА_9 , яка включена до складу слідчої групи після проведення цього обшуку, матеріали кримінального провадження не містять добровільної згоди власників квартири ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , у протоколі обшуку не зазначено, що саме слідчий ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_6 видати до початку проведення слідчої дії, дозвіл на проведення такого обшуку був виданий слідчим суддею за клопотанням слідчої ОСОБА_14 , тоді як фактично обшук проведено слідчим ОСОБА_8 . Ухвала слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року у справі № 759/2039/22 не відповідає положенням ст. 235 КПК у частині вимог щодо змісту такої ухвали, оскільки в ній не зазначений суддя, який виносив таку ухвалу, резолютивна частина не містить відомостей стосовного того, як вилучені предмети відносяться до ОСОБА_6 , зазначено лише, що дозвіл на обшук надається з метою встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, документування злочинної діяльності ОСОБА_6 та подальшого забезпечення однакового та правильного застосування судами законодавства проти авторитету органів державної влади та органів місцевого самоврядування, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 234 КПК. 
Також суд відхилив фактичні дані з показань свідка ОСОБА_15 , оскільки останній був понятим під час проведення затримання й обшуку ОСОБА_6 та обшуку квартири, а відповідні протоколи та здобуті за їх проведенням фактичні дані, похідні від них докази, визнані судом недопустимими доказами.
За таких обставин на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК суд першої інстанції ухвалив виправдувальний вирок, оскільки дійшов переконання про те, що висунуте ОСОБА_6 обвинувачення не знайшло свого підтвердження достатніми та допустимими доказами.
Щодо доводів про недотримання апеляційним судом положень ст. 23, ч. 3 ст. 404 КПК
Засуджений в касаційній скарзі стверджує, що в недотримання положень ст. 23, ч. 3 ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції визнав допустимими доказами відомості з документів, які не були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а також вийшов за межі вимог апеляційної скарги прокурора, самостійно надав оцінку обставинам, про які в апеляційній скарзі не йшлося.
Надаючи оцінку вказаним доводам, колегія суддів виходить з наступного.
В ході апеляційного перегляду вироку Святошинського районного суду м. Києва від 10 травня 2024 року в порядку ч. 3 ст. 404 КПК прокурор подав клопотання про повторне дослідження доказів та документів (т. 3 а.с. 201-202): витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12022100080000340 від 02 лютого 2022 року (т. 2 а.с. 4-5); постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 02 лютого 2022 року (т. 2 а.с. 6-7); постанови про призначення групи слідчих у кримінальному провадженні від 02 лютого 2022 року (т. 2 а.с. 8-9); доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги (т. 2 а.с. 17); протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 02 лютого 2022 року (т. 2 а.с. 18-26); протоколу обшуку з додатками (т. 2 а.с. 29-37); доручення старшого слідчого СВ Святошинського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_14 на проведення слідчих (розшукових) дій від 02 лютого 2022 року (т. 2 а.с. 27-28); ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року (т. 2 а.с. 45); висновку експерта 
№ СЕ-19/111-22/4927-НЗПРАП від 03 лютого 2022 року (т. 2 а.с. 51-54); висновку експерта № СЕ-19/111-22/5144-НЗПРАП від 10 лютого 2022 року (т. 2 а.с. 63-76); висновку експерта № СЕ-19/111-22/5146-НЗПРАП від 23 лютого 2022 року (т. 2 а.с. 
86-92); показань свідка ОСОБА_15 .
У судовому засіданні 05 лютого 2025 року суд апеляційної інстанції клопотання прокурора про повторне дослідження вищевказаних документів задовольнив частково. Постановив дослідити шляхом відтворення відеозапису відповідного судового засідання на технічному носії інформації місцевого суду показання свідка ОСОБА_15 , проти чого сторони судового провадження не заперечували. Відтворені показання цього свідка сторони обвинувачення, який був понятим під час затримання в порядку ст. 208 КПК ОСОБА_6 та обшуку підозрюваного, а також обшуку квартири, враховуючи приписи ст. 23 КПК апеляційний суд не поклав в обґрунтування власних висновків. Сторона захисту не клопотала про виклик вказаного свідка для відстоювання власної версії розвитку подій. Враховуючи, що місцевий суд також не спирався на показання цього свідка як такі, що спростовують висунуте обвинувачення, правозастосовний підхід апеляційного суду не можна вважати в цій частині таким, що містить ознаки істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
У судовому засіданні 04 червня 2025 року, як видно із відеозапису цього судового засідання на технічному носії інформації, суд апеляційної інстанції дослідив кожен із документів, на який послався в обвинувальному вироку, оголосив їх зміст та надав змогу прокурору, захиснику та обвинуваченому висловити свою думку та позицію щодо оцінки фактичних даних, відображених у кожному з них.
За результатом апеляційного розгляду суд визнав допустимими протокол затримання та особистого обшуку ОСОБА_6 від 02 лютого 2022 року та додатки до нього,а також протокол обшуку квартири, з похідними від них доказами.
За матеріалами кримінального провадження похідними доказами від затримання ОСОБА_6 та його особистого обшуку 02 лютого 2022 року, які покладені в обґрунтування обвинувального вироку апеляційного суду, є висновок експерта 
№ СЕ-19/111-22/4927-НЗПРАП від 03 лютого 2022 року, висновок експерта № СЕ-19/111-22/5144-НЗПРАП від 10 лютого 2022 року, а похідним від протоколу обшуку квартири є висновок експерта № СЕ-19/111-22/5146-НЗПРАП від 23 лютого 2022 року.
За позицією об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеною в постанові від 03 квітня 2023 року у справі № 537/984/20 (провадження № 51-1747кмо22), в основі апеляційного перегляду судового рішення лежить перевірка його обґрунтованості й законності, задля чого апеляційний суд наділений відповідними процесуальними можливостями, ключовою із яких є перевірка повноти і правильності встановлення судом першої інстанції обставин кримінального провадження за результатами дослідження та оцінки доказів. 
В тій ситуації, коли суд апеляційної інстанції вбачає, що доводи в апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження виглядають обґрунтованими та потребують перевірки, він таку перевірку здійснює шляхом повторного дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, із дотриманням вимог ст. 404 КПК, які в цьому провадженні дотримано.
Враховуючи наведене, за оцінкою доводів касаційної скарги засудженого колегія суддів касаційного суду не вбачає підстав до застосування в цій частині приписів п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, оскільки в аспекті вирішення питання про дотримання судом апеляційної інстанції вимог статей 404, 405 КПК не встановив таких порушень вимог закону, які перешкодили чи могли перешкодити апеляційному суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення за оцінкою відповідних апеляційних доводів.
У даному кримінальному провадженні докази, які були покладені в основу обвинувального вироку, досліджені апеляційним судом з дотриманням норм статей 23, 358, 404 КПК, а тому доводи касаційної скарги в цій частині є безпідставними.
Що стосується твердження засудженого про те, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі вимог апеляційної скарги прокурора, самостійно надав оцінку обставинам, про які в апеляційній скарзі не йшлося, то такі є необґрунтованими.
З апеляційної скарги прокурора (т. 3 а.с. 172-183) та оскарженого вироку апеляційного суду не вбачається порушення правил, визначених в ч. 1 ст. 404 КПК. До того ж у касаційній скарзі засудженого не вказано, яким саме обставинам суд апеляційної інстанції самостійно надав оцінку за відсутності відповідного процесуального приводу, чим саме допустив вихід за встановлені процесуальним законом межі перегляду. 
Формальні твердження, без конкретного обґрунтування того, яких порушень допустився суд апеляційної інстанції, не можуть бути предметом перевірки суду касаційної інстанції, який переглядає судові рішення у межах касаційної скарги та вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд стороною, що вбачається із приписів ч. 2 ст. 433 та ч. 3 ст. 26 КПК. 
Щодо доводів про недопустимість протоколу затримання та особистого обшуку ОСОБА_6 від 02 лютого 2022 року
Апеляційний суд надав іншу оцінку протоколу затримання та особистого обшуку ОСОБА_6 від 02 лютого 2022 року та додаткам до нього, відмінну від тої, що надав суд першої інстанції. Фактичні дані з указаного протоколу апеляційний суд визнав допустимими доказами. 
Вирішуючи питання щодо наявності у слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 повноважень здійснювати досудове розслідування на момент затримання та особистого обшуку ОСОБА_6 02 лютого 2022 року, колегія суддів апеляційного суду взяла до уваги долучене під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції прокурором доручення про проведення досудового розслідування від 02 лютого 2022 року, з якого вбачається, що заступник начальника управління - начальник СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві підполковник поліції ОСОБА_16 відповідно до вимог ст. 39 та ст. 214 КПК доручив слідчому СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 провести досудове розслідування кримінального провадження № 12022100080000340 від 02 лютого 2022 року та вжити всіх заходів щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, надати їм належну правову оцінку та прийняти законні процесуальні рішення у передбачені кримінальним процесуальним законодавством строки (т. 3 а.с. 184).
Указані мотиви колегія суддів касаційного суду вважає обґрунтованими, оскільки апеляційний суд дійшов небезпідставного висновку про те, що вищевказане доручення підтверджує наявність у слідчого ОСОБА_8 повноважень на проведення досудового розслідування, зокрема, на здійснення затримання та особистого обшуку ОСОБА_6 02 лютого 2022 року, адже цьому дорученню притаманні ознаки, визначені кримінальним процесуальним законом щодо відповідного процесуального рішення.
Мотиви апеляційного суду повністю узгоджуються з висновками об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 14 лютого 2022 року (справа № 477/426/17, провадження № 51-4963кмо20) щодо етапу провадження, на якому прокурором можуть бути надані суду певні документи на підтвердження того, що докази зібрано уповноваженими особами, а також в постанові цієї ж об`єднаної палати від 04 жовтня 2021 року (справа № 724/86/20, провадження № 51-1353кмо21) стосовно форми таких документів.
Доводи ж касаційної скарги в цій частині не спростовують обґрунтування, наведеного апеляційним судом, яке спирається на оцінку наданого стороною обвинувачення на стадії апеляційного перегляду доручення про проведення досудового розслідування від 02 лютого 2022 року у сукупності та взаємозв`язку із іншими матеріалами справи.
Засуджений посилається на відокремлену від відображених у дорученні про проведення досудового розслідування від 02 лютого 2022 року оцінку відомостей з постанови про визначення групи слідчих, з якої вбачається, за неспростованим висновком місцевого суду, що вона була складена не раніше 03 лютого 2022 року, натомість сторона захисту безпідставно залишає поза увагою додатково досліджені судом процесуальні джерела щодо підтвердження повноважень слідчого в кримінальному провадженні. 
За таких обставин колегія суддів відхиляє як необґрунтовані доводи касаційної скарги засудженого щодо недопустимості протоколу затримання та особистого обшуку ОСОБА_6 від 02 лютого 2022 року через відсутність у слідчого ОСОБА_8 повноважень на здійснення цих процесуальних дій.
Щодо доводів про порушення права на захист ОСОБА_6 під час його затримання
Суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованими висновки місцевого суду про порушення права ОСОБА_6 на захист через те, що фактичне затримання відбулось 02 лютого 2022 року о 20:00, а доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги особі, яка відповідно до положень кримінального процесуального законодавства вважається затриманою, видане цього ж дня о 21:45. Дійшов висновку, що порядок залучення захисника у цьому провадженні не суперечить положенням ч. 4 ст. 213 КПК та п. 7 Порядку інформування центрів з надання безоплатної правничої допомоги про випадки затримання, адміністративного арешту або застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1363 від 28 грудня 2011 року (далі - Порядок).
З такими мотивами погоджується й Верховний Суд та відхиляє як безпідставні доводи засудженого про порушення його права на захист під час затримання у зв`язку з несвоєчасним повідомленням уповноваженого органу щодо надання безоплатної правової допомоги. 
Відповідно до ч. 4 ст. 208 КПК уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна, серед іншого, негайно повідомити інших осіб про її затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу.
За приписами ч. 4 ст. 213 КПК уповноважена службова особа, що здійснила затримання, зобов`язана негайно повідомити про це орган (установу), уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги. У разі неприбуття в установлений законодавством строк захисника, призначеного органом (установою), уповноваженим законом на надання безоплатної правової допомоги, уповноважена службова особа негайно повідомляє про це відповідний орган (установу), уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги.
Колегія суддів враховує, що кримінальний процесуальний закон не передбачає обов`язку слідчого відображати у протоколі затримання інформацію щодо часу повідомлення уповноваженого на надання безоплатної правової допомоги органу про затримання особи. Водночас, таке повідомлення, відповідно до приписів ч. 4 ст. 213 КПК, має бути здійснене негайно. 
Перевіряючи обставини щодо дотримання права на захист ОСОБА_6 під час його затримання, суд апеляційної інстанції обґрунтовано врахував приписи статей 208, 213 КПК у взаємозв`язку з положеннями п. 7 Порядку, який встановлює, серед іншого, загальні вимоги та механізм інформування центрів з надання безоплатної правничої допомоги про випадки затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення. 
Суд дійшов вмотивованого висновку про те, що слідчим СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 не було порушено права ОСОБА_6 на захист, оскільки після затримання останнього 02 лютого 2022 року о 20:00 негайно (в протоколі не зазначено часу звернення) направлено запит до Центру з надання безоплатної правової допомоги для призначення захисника, а видача доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги цього ж дня о 21:45 свідчить про те, що Центром з надання безоплатної правничої допомоги такий запит опрацьовувався з урахуванням та в межах строків, визначених у п. 7 Порядку.
З протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 02 лютого 2022 року убачається, що його складено у присутності понятих, затриманому ОСОБА_6 згідно з ч. 4 ст. 208 КПК повідомлено підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, роз`яснено його права, зокрема, передбачені ст. 42 цього Кодексу, повідомлено матір останнього про затримання, був присутній захисник ОСОБА_17 , про що свідчить його підпис в протоколі, жодних зауважень і доповнень до протоколу ні самим ОСОБА_6 , ні захисником, зокрема щодо несвоєчасного отримання захисником повідомлення про затримання ОСОБА_6 , від сторони захисту не надходило. 
Суд послідовно визнає недопустимими показання, отримані від підозрюваної особи під час слідчих дій у випадку порушення її права зберігати мовчання і не свідчити проти себе. Це пояснюється тим, що право особи давати показання без застосування примусу лежить у самому серці кримінального процесу, тому для оцінки допустимості показань визначальним є дотримання права особи зберігати мовчання, і, відповідно, права бути поінформованим про такі права. Порушення цих прав має або може мати прямий вплив на зміст отриманих показань і, таким чином, такі порушення є релевантним фактором для оцінки допустимості показань.
Однак Суд підкреслює, що в цій справі не йдеться про допустимість свідчень, наданих затриманою особою, оскільки жодні відомості, які були повідомлені засудженим в цей час, не були використані під час судового розгляду і не бралися до уваги судом при оцінці обставин справи.
Питання, порушене стороною захисту, стосується допустимості речових доказів, виявлених під час особистого обшуку засудженого, підходи до оцінки допустимості яких, оскільки вони існують незалежно від волі особи, суттєво відрізняються.
В цій справі Верховний Суд не вважає, що докази, відшукані під час особистого обшуку, отримано внаслідок порушення права на допомогу захисника, виходячи з такого.
Затримання в порядку статей 207 або 208 КПК, за визначенням, є несподіваною для його учасників подією, що зумовлює й неможливість забезпечити присутність захисника в той час і в тому місці, де може відбутися таке затримання. Таким чином, відсутність захисника під час затримання особи у випадку, передбаченому статтею 208 КПК, та під час її особистого обшуку не може вважатися порушенням кримінального процесуального закону. Тому відсутність захисника в обставинах затримання і особистого обшуку не призвело до обмеження у користуванні правовою допомогою, оскільки ці дії могли бути проведені без участі захисника.
Виходячи з встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи, Суд вважає, що оспорені стороною захисту докази були отримані в ході законного особистого обшуку засудженого після його законного затримання за підозрою у вчиненні злочину. 
Таким чином, Суд відхиляє довід сторони захисту про їх недопустимість, а також про недопустимість інших доказів, які є похідними від цих доказів.
Доводи засудженого про те, що внаслідок несвоєчасного залучення захисника до проведення слідчої дії працівники поліції отримали від нього паролі до мобільних телефонів колегія суддів відхиляє як такі, що не ґрунтуються на матеріалах справи.
Як убачається із наявної в матеріалах кримінального провадження заяви ОСОБА_6 від 02 лютого 2022 року (т. 2 а.с. 98), він надав працівникам поліції добровільну згоду на огляд його телефону «Самсунг» синього кольору, в тому числі листування в месенджерах «Телеграм» та «Вайбер», вказав, що з боку працівників поліції відносно нього фізичного та морального тиску не здійснювалось, заява ним написана власноручно та містить підпис ОСОБА_6 . Сам огляд мобільного телефона, з наявного в матеріалах провадження протоколу (т. 2 а. с. 99-109), було проведено 03 лютого 2022 року в період часу з 15:00 по 16:30.
Разом з тим, Суд зауважує, що протокол огляду мобільного телефона від 03 лютого 2022 року апеляційним судом не було покладено в обґрунтування обвинувального вироку.
За таких обставин Суд не вбачає порушення права на захист під час затримання та особистого обшуку ОСОБА_6 .
Твердження суду про часткове визнання обвинуваченим своєї вини, в оскарженому вироку апеляційного суду відсутнє, з огляду на що Суд відхиляє доводи засудженого, де він стверджує протилежне.
Щодо доводів про недопустимість протоколу обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 
Доводи касаційної скарги засудженого про недопустимість протоколу обшуку від 02 лютого 2022 року (т. 2 а.с. 29-37), за місцем проживання ОСОБА_6 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , Суд вважає обґрунтованими.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, в період часу з 23:30 02 лютого 2022 року по 00:21 03 лютого 2022 рокуслідчим Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 було проведено невідкладний обшук у вказаній квартирі. За результатом обшуку складено протокол від 02 лютого 2022 року з додатками (т. 2 а.с. 29-37), якому суд апеляційної інстанції надав іншу оцінку, відмінну від наданої судом першої інстанції, визнав його та всі похідні від нього докази допустимими.
З указаними висновками апеляційного суду Верховний Суд не погоджується.
Відповідно до висновків об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 07 жовтня 2024 року (справа № 466/525/22, провадження № 51?7310кмо23) щодо застосування норм ч. 3 ст. 233 КПК, слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи в невідкладних випадках, зокрема з метою врятування матеріальних об`єктів (майна), що потенційно можуть мати значення речових доказів у кримінальному провадженні, від прогнозованого знищення, втрати. 
У клопотанні про надання дозволу на обшук у порядку ч. 3 ст. 233 КПК, наданих на його обґрунтування матеріалах, в ухвалі слідчого судді, постановленій ех post factum, має бути вказано, які саме обставини на момент проникнення свідчили, що зволікання може спричинити знищення речових доказів, що відомості про загрозу їх знищення, втрати давали підстави сприймати її як реальну.
В аспекті реалізації правил ч. 3 ст. 233 КПК, недотримання вказаних приписів закону є підставою до відмови слідчим суддею в легалізації обшуку ех post factum.
Частиною 2 ст. 235 КПК передбачено, що ухвала про дозвіл на проведення обшуку повинна відповідати загальним вимогам до судових рішень, передбаченим цим Кодексом. Приписами ст. 234 КПК визначені обставини, які підлягають дослідженню слідчим суддею під час вирішення питання про обшук, який ще не було проведено органами досудового розслідування. 
Водночас під час розгляду питання про надання дозволу на обшук у порядку ч. 3 ст. 233 вказаного Кодексу слідчий суддя, крім зазначених обставин, має перевірити, чи дійсно були наявні підстави для невідкладного проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді, деталізувати у своєму рішенні питання про необхідність проведення обшуку за невідкладних обставин та вилучення конкретних предметів. Недотримання таких стандартів ЄСПЛ сприймає як ситуацію, коли відсутність попереднього судового дозволу на проведення обшуку не була компенсована наявністю судового перегляду ex post facto (див., рішення в справі Tortladze v. Georgia (no. 42371/08, § 65, 18 березня 2021 року).
Також ЄСПЛ дійшов висновку про відсутність ефективного ретроспективного судового перегляду у справі Gutsanovi v. Bulgaria (№ 34529/10, § 223, ECHR 2013 (extracts), оскільки суддя, який розглядав протоколи обшуку і виїмки, просто підписав їх, не вказавши жодних конкретних причин для свого схвалення. Серед іншого, ці обставини призвели до висновку, що обшук і виїмка не були проведені відповідно до закону, а отже, порушили вимоги ст. 8 Конвенції.
В справі Kuzminas v. russia (№ 69810/11) від 21 грудня 2021 року (§ 25) ЄСПЛ зазначив, що, оскільки окрім постанови слідчого про проведення обшуку та протоколу обшуку, жодних інших документів з матеріалів слідства не було надано судді, який здійснював перегляд, суддя не мав можливості оцінити ані ступінь обґрунтованої підозри, яку органи влади мали відносно заявника до проведення обшуку в його квартирі, ані терміновість та необхідність проведення обшуку без попереднього судового рішення.
Вимога про наведення мотивів для проведення обшуку саме невідкладно, безпосередньо пов`язана з ефективністю наступного судового контролю. Якщо слідчим суддею в порядку судового контролю або судом під час перевірки допустимості доказів не буде встановлено (підтверджено) наявності підстав для невідкладного проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді, результати відповідного обшуку (без попереднього дозволу суду) слід вважати такими, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
03 лютого 2022 року слідча СВ Святошинського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_18 , за погодженням з прокурором, звернулась до слідчого судді в порядку ч. 3 ст. 233 КПК з клопотанням про проведення обшуку (т. 2 а.с. 38-40). Натомість з вказаного клопотання про проведення обшуку вбачається, що слідчим взагалі не наведено обґрунтування до проведення обшуку в квартирі, де проживав ОСОБА_6 , саме як невідкладного. 
Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 03 лютого 2022 року (т. 2 а.с. 45) указане клопотання задоволено. Разом із тим, слідча суддя, вирішуючи клопотання слідчої про обшук, як підставу для легалізації обшуку, проведеного як невідкладного, вказала лише, що відомості, які містяться у відшуканих під час обшуку речах і документах, можуть бути доказами під час судового розгляду, проте ані терміновість, ані необхідність проведення обшуку без попереднього судового рішення не стали предметом судового контролю, слідчий суддя не указав в ухвалі, чи дійсно були наявні підстави для невідкладного проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді.
Саме собою виявлення та фіксація під час проведення обшуку відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 КК, не є достатньою підставою для його легалізації слідчим суддею ех post factum. У відповідному клопотанні відсутнє належне обґрунтування підстав, які відносяться до переліку невідкладних, отже слідчий суддя не мав підстав дійти висновку, що слідча дія була невідкладною. 
Об`єднана палата зазначила, що підстави до проведення слідчої дії як невідкладної, за наявності відповідних процесуальних приводів, можуть бути предметом перевірки під час судового розгляду. Водночас, за відсутності у відповідному клопотанні, матеріалах на яких воно ґрунтується, в ухвалі слідчого судді, постановленої ех post factum щодо легалізації слідчої дії, проведеної як невідкладної, обґрунтованого висновку про наявність підстав для невідкладного проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді, відшукання і встановлення таких підстав під час судового розгляду чи апеляційного перегляду не відповідає приписам статей 233, 234 КПК.
За таких обставин Верховний Суд доходить висновку, що протокол обшуку з додатками від 02 лютого 2022 року, відповідно до якого проведено невідкладний обшук квартири АДРЕСА_3 за місцем проживання ОСОБА_6 , а також всі похідні від нього докази є недопустимими й підлягають виключенню, оскільки порушено вимоги статей 223, 233, 234 КПК. 
Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за вказаним епізодом незаконного придбання особливо небезпечного наркотичного засобу та психотропних речовин у великих та особливо великих розмірах з метою подальшого збуту, а також їх незаконного зберігання за адресою: АДРЕСА_1 , підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК.
Суд, спираючись на вказане вище, не перевіряє інших доводів засудженого щодо недопустимості протоколу обшуку квартири АДРЕСА_3 з додатками від 02 лютого 2022 року та похідних від нього доказів, оскільки вони не мають вагомого впливу на вже вирішене питання про недопустимість зазначених Верховним Судом доказів.
Щодо доводів про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність
Засуджений не погоджується з висновками апеляційного суду в частині обґрунтування наявності суб`єктивної сторони інкримінованого йому злочину. Стверджує, що апеляційний суд безпідставно встановив наявність в обвинуваченого умислу на збут речовин, зазначених в диспозиції норм ст. 307 КК, лише з огляду на кількість та фасування таких речовин.
Доводи касаційної скарги засудженого в цій частині колегія суддів вважає необґрунтованими.
З вироку апеляційного суду вбачається, що про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні незаконного придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, а також психотропних речовин у великих та особливо великих розмірах, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК, свідчить сукупність належних та допустимих доказів, зокрема:
- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 02 лютого 2022 року, відповідно до якого 02 лютого 2022 року о 22:24, фактичний час затримання о 20:00 за адресою: м. Київ, вул. Червонозаводська, 5 було здійснено обшук затриманої особи ОСОБА_6 , під час якого виявлено та вилучено 1 поліетиленовий пакет з речовиною рослинного походження, 35 поліетиленових пакетів з кристалоподібною та порошкоподібною речовиною невідомого походження, металевий та скляний пристрій для паління з нашаруванням речовини коричневого кольору, 23 поліетиленові пакети та паперовий згорток з пігулками різного кольору, 12 поліетиленових пакетів з речовиною рослинного походження, мобільний телефон «Redmi 9c» чорного кольору з 2 сім-картами та мобільний телефон «Samsung» чорного кольору з сім-картою та коробка картонна; затримання здійснювалось за участю понятих, при затриманні особи був присутній захисник ОСОБА_17 ;
- висновок експерта Київського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/111-22/4927-НЗПРАП від 03 лютого 2022 року, за яким надані на дослідження речовини рослинного походження коричневого кольору є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс, загальна маса якого в перерахунку на висушену речовину становить 63,95 г;
- висновок експерта Київського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/111-22/5144-НЗПРАП від 10 лютого 2022 року, за яким:
- надані на дослідження речовина рослинного походження зеленого кольору є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс, маса якого в перерахунку на висушену речовину становить 0,93г, а в нашаруваннях речовини чорно-коричневого кольору, виявлених на предметах, міститься особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - екстракт канабісу, маса якого в перерахунку на суху речовину, становить 0,15г;
- у кристалоподібних речовинах світло коричневого кольору, бежевого та зеленого кольорів та в нашаруваннях речовин світло-коричневого кольору, які виявлені на предметі, міститься особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено - РVР (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), загальна вага якого становить 19,126 г, що є особливо великим розміром, оскільки загальна вага психотропної речовини РVР перевищує 15,0 г, а маса РVР (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) в нашаруваннях становить 0,405 г;
- надані на дослідження порошкоподібні речовини бежевого кольору містять у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальна маса якого в речовинах становить 3,074 г, що є великим розміром, оскільки вага психотропної речовини амфетаміну становить від 1,5 г до 15 г;
- надані на дослідження порошкоподібні речовини білого кольору містять у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - 4-ММС (4?метилметкатинон), загальна маса якого у речовинах становить 9,310 г, що є великим розміром, оскільки вага психотропної речовини 4-ММС становить від 1,5 г до 15 г;
- у таблетках та фрагменті таблетки виявлено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - МДМА (3,4 метилендіоксиметамфетамін), загальна маса якого у таблетках 4,224 г, що є великим розміром, оскільки вага психотропної речовини МДМА становить від 1,5 до 15 г;
- на фрагментах перфорованого паперу виявлено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено -(+)- лізергід (ЛСД, ЛСД-25), масою 0,00003 г, 0,00013 г, тоді як розмір психотропної речовини лізердегіду для настання кримінальної відповідальності визначений від 0,00001 г і більше, а також особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - МДМА (МДМА-метилендіоксіметамфетамін), маса якого на фрагментах перфорованого паперу становить 0,00002 г, 0,00001 г.
Показання ОСОБА_6 про замовлення наркотичних засобів та психотропних речовин для власного вживання колегія суддів апеляційного суду вмотивовано оцінила як непереконливі та такі, що повідомлені суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, оскільки ОСОБА_6 свідомо придбав наркотичні засоби та психотропні речовини у великому та особливо великому розмірах, що об`єктивно перевищує його потреби у вживанні цих речовин, а під час їх вилучення - вони перебували у відповідному фасуванні. Посилання ОСОБА_6 на хворобливий стан через який він об`єктивно не міг оцінювати кількість наявних у нього речовин апеляційний суд також визнав неспроможними, оскільки згідно з наявною в матеріалах кримінального провадження випискою із медичної картки стаціонарного хворого 2732/3439 від 29 червня 2023 року, ОСОБА_6 має діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання інших стимуляторів, включаючи кофеїн, синдром залежності, який не пояснює вживання та наявність у нього на зберіганні значної кількості різноманітних видів наркотичних засобів та психотропних речовин.
З наведених у вироку апеляційного суду обґрунтувань вбачається, що цей суд дотримався правил оцінки доказів, встановлених в ст. 94 КПК,оцінив висунуте обвинувачення з позиції підтвердження (непідтвердження) доказами, оціненими за вказаними правилами, обставин, які за ст. 91 цього Кодексу підлягають доказуванню, і за встановленими фактичними обставинами суд правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.
Доводи касаційної скарги про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність у частині вирішення питання про кваліфікацію вчиненого кримінального правопорушення не знайшли свого підтвердження за касаційним переглядом оскарженого вироку. 
Під час встановлення вини та її змісту в кожному конкретному випадку суд виходить із того, що вона існує в реальній дійсності, та встановлює її на підставі досліджених у справі доказів. Суд пізнає вину так, як він встановлює й пізнає інші факти об`єктивної дійсності, що існують або відбуваються у зовнішньому світі. Ознаки суб`єктивної сторони вчиненого злочину та особливості психічного ставлення засудженого до вчинених діянь встановлюються відповідно до характеру вчиненого діяння та об`єктивно-предметних умов його вчинення, на підставі встановлених судом фактичних обставин вчинених злочинів, що закріплені належними і допустимими доказами, зібраними в порядку, передбаченому КПК, та оціненими відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу. 
Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 307 КК, характеризується прямим умислом і метою збуту, зокрема, при придбанні та зберіганні особою наркотичних засобів та психотропних речовин. Про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів може свідчити як відповідна домовленість із особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так і інші обставини, зокрема великий або особливо великий їх розмір, спосіб упакування та розфасовування, поведінка суб`єкта злочину та те, що сама особа наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але придбає, виготовляє та зберігає їх. Про умисел на збут наркотичних засобів та психотропних речовин можуть свідчити, зокрема, такі обставини, як надмірна для вживання однією особою кількість вилученої речовини, вжиття засудженим додаткових заходів конспірації своєї діяльності, сукупність засобів різних видів, їх кількість, спосіб упакування та розфасування, методи приховування та інші достатні взаємопов`язані між собою докази, які в сукупності вказують на те, що особа мала умисел на збут цих речовин.
Такі висновки щодо встановлення суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 307 КК, містяться у постановах Верховного Суду від 12 серпня 2021 року (справа № 648/434/18, провадження № 51?1059 км 21), від 24 липня 2024 року (справа № 161/9184/22, провадження № 51?2741 км 23),від 11 лютого 2025 року (справа № 751/3775/23, провадження № 51?4462 км 24) тощо.
З вмотивованих висновків апеляційного суду вбачається, що про умисел у ОСОБА_6 на збут особливо небезпечного наркотичного засобу, а також психотропних речовин у великих та особливо великих розмірах свідчить їх кількість, яка об`єктивно перевищує потреби однієї особи для власного вживання, спосіб упакування та фасування.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. 
В цьому провадженні суд не залишив поза увагою жодних досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин і дійшов обґрунтованого висновку, що версія обвинувачення надає таке пояснення розвитку подій, яке виключає розумний сумнів у доведеності винуватості засудженого, що єдиною версією, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка відображена судом у вироку як доведена за пред`явленим обвинуваченням.
Посилання засудженого на правові позиції Верховного Суду в постановах від 14 квітня 2022 року у справі № 463/2664/19 та від 21 червня 2023 року у справі № 161/3161/20, де, як він зазначає, йдеться про те, що умисел на збут повинен підтверджуватись сукупністю доказів, а не лише кількістю речовини, колегія суддів касаційного суду не враховує, адже в Єдиному реєстрі судових рішень наведені постанови відсутні, їх копій засуджений до касаційної скарги не додав.
Таким чином, обґрунтованими є висновки апеляційного суду про доведеність незаконного придбання ОСОБА_6 особливо небезпечного наркотичного засобу, а також психотропних речовин у великих та особливо великих розмірах та їх зберігання з метою збуту, тобто вчинення останнім злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК.
Суд звертає увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» від 24 травня 2024 року № 653, яка набрала чинності 16 серпня 2024 року, внесено зміни до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770, та у таблиці І у списку № 1 виключено: «Канабіс, смола канабісу, екстракти і настойки канабісу», а у таблиці ІІ у списку № 1 назву викладено в такій редакції: «Список № 1 Наркотичні засоби та рослини, обіг яких обмежено» та доповнено: «Канабіс, смола канабісу, екстракти і настойки канабісу». 
Такі зміни, відповідно до висновків об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 24 лютого 2025 року (справа № 552/4770/19, провадження № 51-524кмо24), не є змінами до закону України про кримінальну відповідальність і, відповідно до приписів ст. 5 КК та ст. 58 Конституції України, не мають зворотної дії у часі, а тому не впливають на кваліфікацію дій ОСОБА_6 .
Зважаючи на зменшення обсягу обвинувачення, Суд доходить висновку про необхідність пом`якшення засудженому ОСОБА_6 покарання, призначивши його у виді позбавлення волі в розмірі, який є мінімальним, визначеним санкцією інкримінованої йому ч. 3 ст. 307 КК.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання колегія суддів враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК є умисним особливо тяжким злочином, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме незаконне придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, а також психотропних речовин у великих та особливо великих розмірах, що свідчить про підвищений рівень суспільної небезпеки вчиненого діяння, оскільки своїми діями він сприяв розповсюдженню зловживання наркотичними засобами та психотропними речовинами, завдаючи шкоди здоров`ю та життю невизначеному колу осіб, дані, що характеризують особу засудженого, який раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря психіатра не перебуває. Обставин, які пом`якшують покарання, а також обставин, які його обтяжують, не встановлено.
З огляду на викладене, суд касаційної інстанції приходить до висновку про часткове задоволення касаційної скарги засудженого та необхідність зміни оскарженого судового рішення.
Керуючись статтями 433, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Київського апеляційного суду від 20 серпня 2025 року змінити, скасувати вказане судове рішення в частині засудження ОСОБА_6 за епізодом незаконного придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу та психотропних речовин у великих та особливо великих розмірах з метою подальшого збуту у АДРЕСА_1 , за ч. 3 ст. 307 КК, і закрити кримінальне провадження в цій частині на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК, оскільки не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 3 ст. 307 КК за епізодом незаконного придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу, а також психотропних речовин у великих та особливо великих розмірах з метою подальшого збуту до затримання в порядку ст. 208 КПК 02 лютого 2022 року.
Призначити ОСОБА_6  покарання за ч. 3 ст. 307 КК у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
У решті вирок апеляційного суду залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3