Справа №519/1355/25 
2/519/47/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К РА Ї Н И 
19.01.2026 м. Південне
Південний міський суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Москаленко І.О., секретаря - Коршак Ю.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,
УСТАНОВИВ:
Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони знаходилися в зареєстрованому шлюбі до 07.10.2021. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач працездатний, отримує дохід, стан здоров`я дозволяє працювати та він може сплачувати аліменти.
Ухвалою Південного міського суду Одеської області від 15.07.2025 відкрито провадження у справі за вищевказаною позовною заявою та розгляд справи здійснено у порядку спрощеного провадження з повідомлення (викликом) сторін.
Рішенням Вищої Ради Правосуддя №2198/0/15-25 від 23.10.2025 суддю ОСОБА_4 звільнено з посади судді Південного міського суду Одеської області, в зв`язку із чим розпорядженням керівника апарату Південного міського суду Одеської області Кучеренко Н.Д. №86/25 від 11.11.2025, призначено повторний автоматизований розподіл даної кримінальної справи відповідно до вимог чинного законодавства України.
Ухвалою Південного міського суду Одеської області від 13.11.2025 справу прийнято у провадження судді Москаленко І.О.
Позивач в судове засідання не з`явився, подаючи позов просив розглядати справу у її відсутності. 
Представник Відповідача адвокат Поляков О.О. просив задовольнити позов частково, стягнувши з Відповідача 1/20 частину його доходів. Зазначив, що задоволення позову призведе до стягнення з Відповідача щомісячно від 16 тис. грн до 25 тис грн., що значно перевищує реальні потреби дитини; мати дитини намагається перекласти на його повністю обов`язок щодо утримання дитини; наразі Відповідач перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 , яка має дочку від попередніх відносин, тому Відповідач наразі несе витрати на нову сім`ю. 
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі до 09.11.2021, що підтверджується копією рішення Южного міського суду Одеської області №519/802/21 від 07.10.2021.
Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 08.06.2010.
Дитина проживає разом з позивачем, перебуває на його утриманні. 
Згідно квитанцій про переказ коштів, наданих Відповідачем, він добровільно перерахував Позивачці на утримання неповнолітньої дитини за період з 01.05.2025 по 24.08.2025 суму у розмірі 8000,00 грн.
Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Відповідач отримує заробітну плату у сумі до 100 000 грн.
Відповідач наразі перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 25.07.2025. Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , її матерію значиться ОСОБА_5 , батьком ОСОБА_7 .
Відповідно до ч.1-2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до положень ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
В порядку ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
На підставі п.7 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення.
Пунктом 1 ч.1 ст.430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За змістом частин 1, 5 статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд також враховує, що відповідач має працездатний вік, можливість сплачувати аліменти, що у відповідача не має інших утриманців.
Посилання Представника Відповідача на перебування Відповідача у іншому шлюбі та необхідність їх утримання, суд відхиляє, оскільки ОСОБА_6 має батька та матір, на яких законом покладено обов`язок по утриманню їх дитини. Доказів усиновлення Відповідачем ОСОБА_6 , позбавлення біологічного батька батьківських прав чи інший доказ покладення обов`язку на Відповідача щодо утримання ОСОБА_6 суду не надано.
Аргумент, що стягнення аліментів щомісячно у сумі від 16 тис. грн до 25 тис грн., що значно перевищує реальні потреби дитини, суд відхиляє як необґрунтований. Закон обмежує суму аліментів, що підлягає стягненню, сумою десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Розрахована сума аліментів Відповідачем цю суму не перевищує.
Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.
Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.
З огляду на вказане вище та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України, суд відхиляє доводи представника відповідача про надмірність стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі частини з усіх доходів відповідача, щомісячно.
Відповідач, у порушення вимог ст. ст. 12, 77-81 ЦПК України, не надав суду жодних доказів того, що 1/4 частина отримуваного ним грошового забезпечення військовослужбовця становить таку суму, стягнення якої, з урахуванням стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки сторін, значно погіршить його матеріальне становище, або, що така сума є надмірною, не співмірною та не пропорційною потребам дитини.
Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Суд з урахуванням закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності, розумності та обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, з урахуванням інтересів дитини, встановленого мінімального розміру аліментів на одну дитину, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову та стягнення на користь позивача аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до її повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно, починаючи з 02.07.2025, оскільки вказаний розмір є достатнім утриманням одного із батьків для гармонійного та всебічного розвитку неповнолітньої дитини.
При цьому, суд також вважає за доцільне звернути увагу, що згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Ураховуючи наведене, відповідач не позбавлений можливості у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я, або у зв`язку зі зміною обставин, що впливають на визначений розмір аліментів, подати заяву про зменшення розміру аліментів, присуджених рішенням суду.
Ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених вимог. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Керуючись ст.3, 12, 76-81, 141, 265, 430 ЦПК України, ст.180-183 Сімейного Кодексу України, суд 
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , щомісячно, починаючи з 02.07.2025, аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до її повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. 
Допустити негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Південного міського суду
Одеської області І. О. Москаленко