ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

14 січня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/7615/25 	
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної податкової служби України (Львівська площа, буд. 8, м. Київ, 04655, код ЄДРПОУ 43005393), Державної казначейської служби України (вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ 37567646) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової служби України, Державної казначейської служби України, в якому просить: 
1) визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень Державну податкову службу України стосовно умисного систематичного невиконання п. 3 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 
2) стягнути із розрахункових рахунків суб`єкта владних повноважень Державної податкової служби України компенсацію вартості мого санаторно-курортного оздоровлення в ДП «Клінічний санаторій Карпати за період 2010-2025 роки в розмірі 171600,00 грн., згідно п. 3 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 
3) стягнути із розрахункових рахунків суб`єкта владних повноважень Державної податкової служби України матеріальну шкоду в розмірі 20500,00 гривень та моральну шкоду в розмірі 75500,00 гривень;
4) зобов`язати співвідповідача по справі Державну казначейську службу України належним чином виконати судове рішення про стягнення із відповідача по справі на користь позивача грошові кошти за даним судовим рішенням по справі.
Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15 лютого 2010 року його було звільнено з органів ДФС України у відставку за станом здоров`я. Окрім того, він являється інвалідом ІІІ групи та має право на пільги, встановлені для ветеранів війни - інвалідів війни. У зв`язку з чим вважає, що має право на отримання безоплатного позачергового щорічного забезпечення санаторно-курортним лікуванням з компенсацією вартості проїзду до санаторно-курортного закладу і назад на підставі п. 3 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Позивач звернувся з даним позовом з метою компенсації йому вартості путівок один раз на два роки за періоди 2010 - 2011 роки - сума 24 000,00 гривень; 2012 – 2013 роки 24 000,00 гривень; 2016 - 2017 роки - сума 24 000,00 гривень; 2018 - 2019 роки - сума 24 000,00 гривень; 2020 - 2021 роки - сума 24 000,00 гривень; 2022 – 2023 роки – сума 24 000,00 гривень; 2023 – 2024 роки – сума 27 600,00 гривень, а також просив суд відшкодувати йому завдану матеріальну та моральну шкоду.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
21 жовтня 2025 року відповідач 1 подав до суду відзив на позов відповідно до змісту якого проти задоволення позовних вимог заперечив з мотивів їх безпідставності. Зокрема, зазначив, що норми п. 3 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на яку посилається позивач, як на правову підставу заявлених позовних вимог, передбачено два можливі варіанти реалізації права на забезпечення санаторно-курортним лікуванням, а саме: шляхом безпосереднього отримання путівки на санаторно-курортне лікування або шляхом грошової компенсації. Так, такі путівки надаються особам відповідно до медичних рекомендацій в порядку черговості у міру їх надходження на підставі заяви, медичної довідки лікувальної установи, посвідчення та довідки з Пенсійного фонду України про отримання пенсії. Зауважує, що при звернення до ДПС України із заявою позивач не надав медичної довідки лікувальної установи за формою 070/о та довідки Пенсійного фонду України про отримання пенсії, отже ним не було дотримано встановленого законодавством порядку звернення. Окрім того, звертає увагу суду на те, що у доданій до позовної заяви копії довідки лікувальної установи за формою 070/о від 20.08.2018 року, термін дії такої довідки становить 12 місяців, відповідно до Наказу МОЗ від 14 лютого 2012 року №110. Зазначає, що законодавством не передбачена можливість реалізації права, гарантованого п. 3 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на отримання безплатного позачергового щорічного забезпечення санаторно-курортним лікуванням шляхом самостійного придбання такими особами путівок за їх вибором з подальшим відшкодуванням їх вартості. Натомість норми закону передбачають альтернативний варіант реалізації такого права шляхом отримання один раз на два роки грошової компенсації замість путівки на санаторно-курортне лікування. В свою чергу така компенсація виплачується на підставі звернення особи із заявою з долученням відповідних документів, передбаченим законодавством органом, виключно 1 раз на 2 роки та тільки через 2 роки після звернення за умови, якщо заявник протягом цього періоду не одержав безоплатної санаторно-курортної путівки.
Відповідач 1 також зазначає, що позивач не працював та не працює в апараті ДПС України та на посадах в територіальних органах ДПС, призначення, переведення на які та звільнення з яких здійснюється головою ДПС. Окрім того, звертає увагу суду, що відповідно до п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» на 2025 рік зупинено фінансування санаторно-курортного лікування.
Відповідач 2 у поданому відзиві на позовну заяву із заявленими позовними вимогами не погоджується та зазначає, що вимоги позивача про стягнення компенсації вартості санаторно-курортної путівки за періоди з 2010 по 2024 роки є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження заявлених сум, а також не здійснено розрахунку з урахуванням вимог Порядку виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2004 № 785, яким визначено механізм виплати такої компенсації та встановлено, що особам з інвалідністю ІІІ групи грошова компенсація виплачується у розмірі 75 відсотків середньої вартості путівки, передбаченої відповідними державними програмами, у зв`язку з чим заявлені позивачем суми не відповідають вимогам чинного законодавства.
21 жовтня 2025 року позивач надіслав до суду відповідь на відзив відповідача 1, в якому з наведеними ним доводами не погоджується. 
Згідно ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 ) 15 лютого 2010 року звільнений за станом здоров`я з органів Державної податкової адміністрації України у відставку за станом здоров`я.
ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи, що засвідчується наявною в матеріалах справи копією посвідчення від 18 квітня 2018 року серії НОМЕР_2 , та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – інвалідів війни.
08 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Державної податкової служби України (далі – ДПС України) із заявою, в якій наголосив на своєму праві на отримання санаторно-курортної путівки для оздоровлення на підставі п. 3 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Для отримання такої путівки надав рахунок-фактуру №СК-0000552 в ДП «Клінічний санаторій Карпати ПАТ «Укрпрофоздоровниця».
До поданої заяви долучив копію посвідчення серії НОМЕР_2 та рахунок-фактуру №СК-0000552, висновок ЛКК та довідку ПФУ.
30 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до ДПС України із заявою про оплату компенсації санаторно-курортного лікування за періоди з 2010 по 2024 роки.
Вважаючи бездіяльність ДПС України щодо не виконання п. 3 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» протиправною, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення регламентується нормами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі – Закон).
Положеннями ст. 13 Закону встановлено перелік пільг, що надаються особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам, серед яких, в тому числі, безплатне позачергове щорічне забезпечення санаторно-курортним лікуванням з компенсацією вартості проїзду до санаторно-курортного закладу і назад. Особи з інвалідністю внаслідок війни забезпечуються путівками відповідно Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах охорони здоров`я, соціального захисту населення, захисту державного кордону, та іншими органами за місцем перебування особи з інвалідністю на обліку або за місцем її роботи.
Поряд з цим абз. 5 п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону передбачена можливість за бажанням осіб з інвалідністю замість путівки на санаторно-курортне лікування отримати один раз на два роки грошову компенсацію: особи з інвалідністю внаслідок війни I - II груп - у розмірі середньої вартості путівки, особи з інвалідністю внаслідок війни III групи - у розмірі 75 процентів середньої вартості путівки. Грошова компенсація надається незалежно від наявності медичного висновку про необхідність санаторно-курортного лікування або медичних протипоказань.
Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що позичав відноситься до категорій осіб, на яких поширюється вимоги п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону.
П. 3 ч. 1 ст. 13 Закону встановлено, що порядок надання путівок, розмір та порядок виплати компенсації визначаються Кабінетом Міністрів України.
Отже, нормами Закону Кабінету Міністрів України делеговано повноваження на визначення порядку надання путівок, розмір та порядок виплати компенсації, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 13 зазначеного законодавчого акту.
Порядок забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2011 року № 446 (далі – Порядок №446).
Порядок №446 регулює саме механізм забезпечення Міноборони, МВС, Міністерством інфраструктури, Мін`юстом, СБУ, ДСНС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною фіскальною службою, в тому числі, осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів в частині гарантованого нормами п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону права на щорічне забезпечення санаторно-курортним лікуванням.
Відповідно до п. 2 Порядку №446, державні органи забезпечують путівками до санаторно-курортних закладів не більше одного разу на рік, зокрема, інвалідів із числа осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та які отримують пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Згідно п. 6 Порядку №446 за рахунок коштів, виділених з державного бюджету, безоплатними путівками до санаторно-курортних закладів забезпечуються, зокрема, інваліди з числа осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та які отримують пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», - щороку (із січня по грудень).
Відповідно до п. 4 Порядку №446, путівки надаються особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, відповідно до медичних рекомендацій з урахуванням пільг, передбачених законодавством для конкретної категорії осіб, в порядку черговості у міру надходження путівок, зокрема: ветеранам військової служби, органів внутрішніх справ, податкової міліції, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби, служби цивільного захисту, Держспецзв`язку і членам їх сімей, особам, зазначеним у статтях 61 - 64 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», ветеранам війни та особам, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та які отримують пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», - на підставі заяви, медичної довідки лікувальної установи за формою 070/о, посвідчення, яке дає право на пільги, та довідки з Пенсійного фонду України про отримання пенсії.
Відповідно до заявлених позовних вимог, позивач просить стягнути із ДПС України компенсацію вартості санаторно-курортного оздоровлення в ДП «Клінічний санаторій Карпати за період 2010-2025 роки в розмірі 171600,00 грн., згідно п. 3 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Пунктами 10, 12 Порядку №446 визначено, що закупівля та забезпечення путівками здійснюються в межах коштів, передбачених відповідному державному органу на зазначену мету в державному бюджеті на відповідний рік. Закупівля санаторно-курортних путівок здійснюється відповідно до законодавства.
Таким чином, Порядок №446 передбачає надання особам, передбаченим п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону, путівок до санаторно-курортних закладів в порядку черговості у міру їх надходження шляхом закупівлі у встановленому законом порядку в межах коштів, передбачених відповідному державному органу на зазначену мету в державному бюджеті на відповідний рік. Тобто, Порядком №446 не передбачена можливість реалізації права, гарантованого п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону, на отримання безплатного позачергового щорічного забезпечення санаторно-курортним лікуванням шляхом самостійного придбання такими особами путівок до санаторно-курортних закладів за їх вибором з подальшим відшкодуванням їх вартості відповідним органом.
Натомість норми Закону передбачають альтернативний варіант реалізації особами права, гарантованого п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону, шляхом отримання один раз на два роки грошової компенсації замість путівки на санаторно-курортне лікування.
Так, механізм виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки та компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування, передбачених Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань» та «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», визначається порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2004 р. №785 (далі – Порядок №785).
П. 2 Порядку №785 визначено, що грошова компенсація виплачується особам з інвалідністю внаслідок війни та особам з інвалідністю, зазначеним у статті 62 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», за місцем їх обліку один раз на два роки з дня звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації за бажанням, якщо ці особи протягом двох років не одержували безоплатних санаторно-курортних путівок, незалежно від наявності медичного висновку про необхідність санаторно-курортного лікування або медичних протипоказань.
Грошова компенсація виплачується у таких розмірах:
- інвалідам I і II груп – 100 відсотків середньої вартості путівки;
- інвалідам III групи – 75 відсотків середньої вартості путівки.
У разі зміни групи інвалідності за період перебування інваліда на обліку грошова компенсація виплачується у розмірі відповідно до групи інвалідності, встановленої йому на дату виплати.
Згідно п. 3 Порядку №785 підставою для виплати грошової компенсації є такі документи:
- заява про виплату грошової компенсації;
- посвідчення особи, що підтверджує її належність до категорії громадян, зазначених у пункті 2 цього Порядку;
- облікові дані про одержання путівок та грошової компенсації.
Відповідно до п. 4 Порядку №785, компенсація вартості самостійного санаторно-курортного лікування учасникам бойових дій, учасникам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, зазначеним у статтях 61, 63 і 64 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», та ветеранам праці відповідно до Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» виплачується за їх бажанням у розмірі вартості самостійного санаторно-курортного лікування на час проведення оздоровлення, але не більше ніж середня вартість санаторно-курортної путівки, визначена відповідно до пункту 7 цього Порядку.
П. 41 Порядку №785 встановлено, що після отримання компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування особами, зазначеними у пункті 4 цього Порядку, період наступного їх перебування на обліку для забезпечення санаторно-курортним лікуванням або для отримання наступної компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування обчислюється з дня подання ними заяви та необхідних документів.
Згідно п. 5 Порядку №785 підставою для виплати компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування є такі документи:
- заява про виплату компенсації;
- про сплату повної вартості санаторно-курортної путівки, про підтвердження проходження санаторно-курортного лікування або зворотний талон санаторно-курортної путівки строком санаторно-курортного лікування не менш як 18 днів;
- посвідчення особи, що підтверджує її належність до категорії громадян, зазначених у пункті 4 цього Порядку.
Норми п. 6 Порядку №785 передбачають, що грошова компенсація виплачується особам через два роки після звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації, якщо вони протягом цього періоду не одержували безоплатної санаторно-курортної путівки. Право на компенсацію вартості самостійного санаторно-курортного лікування настає з дня звернення із заявою про її виплату один раз на два роки (з урахуванням року проходження самостійного санаторно-курортного лікування).
Відповідно до п. 8 Порядку №785, грошова компенсація за умови подання довідки з місця роботи, навчання, служби про те, що протягом попередніх двох років особа не одержувала безоплатної санаторно-курортної путівки, виплачується:
- структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських, районних у містах у разі їх утворення (крім мм. Києва та Севастополя) рад особам, які перебувають в них на обліку для забезпечення санаторно-курортним лікуванням;
- територіальними відділеннями Фонду соціального захисту інвалідів особам, які перебувають на обліку для забезпечення санаторно-курортним лікуванням у Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, ДСНС, Службі зовнішньої розвідки, Мін`юсту, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужбі та ДФС.
Грошова компенсація особам, які перебувають на обліку в органах Міноборони, ДСНС, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Державної кримінально-виконавчої служби, Управління державної охорони, Адміністрації Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби та ДФС для забезпечення санаторно-курортним лікуванням, проводиться у порядку, визначеному Мінсоцполітики разом з Мінфіном та Казначейством.
На підставі проведеного правового аналізу законодавчих норм, що регулюють порядок компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування, суд дійшов висновку, що підставою для виплати такої є звернення особи із заявою з долученням відповідних документів. При цьому така виплачується органом, передбаченим п. 8 Порядку №785, виключно 1 раз на два роки та тільки через два роки після звернення за умови, якщо заявник протягом цього періоду не одержав безоплатної санаторно-курортної путівки.
Також при розгляді даної адміністративної справи суд врахував, що питання стягнення із розрахункових рахунків суб`єкта владних повноважень ДПС України компенсації вартості санаторно-курортного оздоровлення в ДП «Клінічний санаторій Карпати» за період 2010 - 2023 роки в розмірі 144000,00 грн згідно п. 3 ст. 13 Закону було предметом розгляду адміністративної справи №260/5065/24, в якій рішенням від 16.09.2024 у задоволенні позову було відмовлено.
Крім того, суд зазначає, що спірні правовідносини вже були предметом розгляду у справі № 260/5700/22, за результатами якої рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 27.12.2023 у задоволенні позову було відмовлено повністю,.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на вищенаведене суд вважає, що заявлені позовні вимоги щодо визнання протиправної бездіяльності ДПС України стосовно невиконання п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону та стягнення з рахунків відповідача компенсації вартості його санаторно-курортного оздоровлення за період 2010-2024 роки задоволенню не підлягають.
У зв`язку з не встановленням протиправності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах позовна вимоги про стягнення моральної та матеріальної шкоди задоволенню також не підлягає.
З огляду на відмову у задоволенні позову судові витрати з відповідача не стягуються.
Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної податкової служби України (Львівська площа, буд. 8, м. Київ, 04655, код ЄДРПОУ 43005393), Державної казначейської служби України (вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ 37567646) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії – відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	Д.В. Іванчулинець