ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 січня 2026 року м. Житомир справа № 240/19562/25
категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить:
- визнати дії протиправними Головного управління пенсійного фонду України в Хмельницькій області та скасувати рішення №0635500071266 від 09.06.2025 року щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи».
- зобов`язати Головне управління пенсійною фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 02 червня 2025 року.
В обґрунтування позовних вимог вказав, що у 55 років звернувся з відповідною заявою до Лугинського відділення обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про призначення пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи», оскільки має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії. Листом від 10.06.2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило, що 09.06.2025 року, враховуючи принцип екстериторіальності, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийнято рішення №063550007126 про відмову у призначені пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Вказана відмова слугувала підставою для звернення позивача із цим позовом до суду.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 
Відповідач не скористався правом подання відзиву на позов, тому, враховуючи приписи частини 6 статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Розглянувши дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними статтями 257 - 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), а також дослідивши подані сторонами документи, суд встановив таке.
Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, що підтверджується посвідченням категорія 4 серії НОМЕР_1 .
02.06.2025 року позивач звернувся з відповідною заявою до територіального органу Пенсійного фонду України про призначення йому пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як особі, яка проживала у зоні посиленого радіологічного контролю.
09.06.2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, за принципом екстериторіальності, прийнято рішення № 063550007126 про відмову в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю факту проживання (роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років станом на 01.01.1993. До періодів (роботи) проживання в зоні посиленого радіологічного контролю не враховано період навчання з 01.09.1987 по 29.06.1988, з 11.09.1988 по 29.03.1992 та з 30.08.1992 по 23.12.1992 та період проходження військової служби з 30.06.1988 по 14.08.1989, оскільки заявник навчався і проходив військову службу у м. Житомирі, яке не відноситься до зони посиленого радіоекологічного забруднення. Страховий стаж становить 27 років 01 день.
Вказане рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області стало підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі Закон №796-XII).
Відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
З наведених положень Закону вбачається, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років до 01 січня 1993 року.
При цьому, особам, які додатково до зазначеної умови постійно проживали у зоні посиленого радіологічного контролю в період з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року, ще встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 2 роки.
Особам, які постійно не працювали/постійно не проживали в зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року, але постійно проживали/постійно працювали у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років до 01 січня 1993 року, зменшення пенсійного віку застосовується без початкової величини зменшення пенсійного віку, з розрахунку - 1 рік за 3 роки проживання/роботи.
Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року. Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону (частини друга та третя статті 55 Закону №796-XII).
Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.
Отже, щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом 4 років станом на 01 січня 1993 року, то його необхідно обраховувати з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року.
Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони посиленого радіологічного контролю, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на Чорнобильській АЕС.
Положення Закону №796-ХІІ за дотримання умов, визначених у ньому, дозволяють зменшувати пенсійний вік особи, але не більше ніж на 5 років.
Таким чином, виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. При цьому, як вбачається зі змісту статті 55 вказаного Закону, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 вересня 2024 року по справі №460/23707/22.
Оцінюючи обґрунтованість тверджень позивача щодо наявності у нього права на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, суд враховує, що згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі Порядок №22-1), документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:
для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;
для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;
для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Житомирською або Київською облдержадміністраціями;
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).
Для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні (п. 2.22 розділу ІІ Порядку №22-1).
Так, з матеріалів справи слідує, що згідно з довідкою Виконавчого комітету Красноставського старостинського округу Лугинської селищної ради від 28.04.2025 №159 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно був зареєстрований та постійно проживав в АДРЕСА_1 з 26.04.1986 року по 30.06.1988 рік, з 15.08.1989 року по даний час.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, село Красностав Лугинського району Житомирської області було віднесене до зони посиленого радіологічного контролю.
Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 та довідки ПСП «Красноставське» від 28.04.2025 №6 позивач працював з 01.07.1986 по 01.09.1987, з 01.02.1992 по 19.02.1996, з 19.02.1996 по 21.12.1999 в Хмелерадгоспі «Красноставський». Хмелерадгосп "Красноставське" був реорганізований в Колективне сільськогосподарське підприємство загальними зборами (протокол правління №1 від 19.02.1996 року). Колективне сільськогосподарське підприємство було перейменоване в Приватне сільськогосподарське підприємство з орендними відносинами (наказ №2 від 14.03.2000 року). Також встановлено, що з 1988 по 1989 позивач проходив службу в лавах Радянської Армії.
Відповідно до довідки ПСП «Красноставське» від 28.04.2025 №7 ОСОБА_1 дійсно проходив практику в Хмелерадгоспі "Красноставський" під час навчання в Житомирському сільськогосподарському інституті з 30.03.1992 року по 29.08.1992 року. Місце проходження практики знаходилось за адресою: АДРЕСА_2 .
В той же час, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 та архівної довідки Поліського національного університету від 02.04.2025 №136/01-1-6, позивач був зарахований студентом першого курсу агрономічного факультету денної форми навчання Житомирського сільськогосподарського інституту з 01.09.1987 року (наказ № 289 ст від 20.08.1987). ОСОБА_1 06.07.1988 року була надана академічна відпустка у зв`язку з призовом до лав Радянської Армії. ОСОБА_1 11.09.1989 року був допущений до виконання навчального плану студентів другого курсу агрономічного факультету денної форми навчання Житомирського сільськогосподарського інституту. 30.12.1992 року позивач закінчив агрономічний факультет денної форми навчання Житомирського сільськогосподарського інституту.
Тобто факт навчання позивача в період з 20.08.1987 по 29.03.1992, з 30.08.1992 по 30.12.1992 в м. Житомир, що не віднесено до зони посиленого радіологічного контролю, виключає можливість його постійного проживання у с. Красностав Лугинського району Житомирської області у вказаний період.
При цьому, позивачем не надано доказів дислокації військової частини, де він проходив військову службу в період з 1988-1989 рр., у зоні, що зазнала радіоактивного забруднення. 
В контексті обставин цієї справи суд також враховує висновки Верховного Суду у постанові від 11 листопада 2024 року у справі №460/19947/23, за змістом яких оскільки військова служба та навчання зазвичай є тривалими періодами, протягом яких особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, такі періоди можуть бути прирівняні до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і враховані під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, лише за умови, що останні безпосередньо проходили в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду (довідка з гуртожитку навчального закладу, в якому проживав позивач під час навчання; військовий квиток, довідка з військової частини про її місце дислокації або інші документи, з яких вбачається інформація про місце розташування військової частини).
Суд не заперечує наявність і дійсність у позивача посвідчення 4 категорії, однак зауважує, що відповідно до норм чинного законодавства, документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема потерпілим від Чорнобильської катастрофи, є довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органом місцевого самоврядування та посвідчення постраждалого від аварії ЧАЕС, а не виключно таке посвідчення.
У постановах від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17 та від 17 червня 2020 року у справі № 572/456/17 Верховний Суд сформував висновок, згідно якого виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. Зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.
Верховним Судом у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 572/245/17 та від 17 червня 2020 року у справі № 572/456/17 сформовано висновок про те, що підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні посиленого радіологічного контролю.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наявність у позивача посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) дає йому право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, в тому числі на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до абз. 6 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII, у разі підтвердження факту постійного проживання, постійного працевлаштування чи постійного навчання у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 4 років з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 1 січня 1993 року.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено факт проживання позивача станом на 01.01.1993 в зоні посиленого радіоекологічного контролю з 26.04.1986 по 01.09.1987 (проживання/робота в с. Красностав), з 30.03.1992 по 29.08.1992 (навчальна практика в с. Красностав), що в сукупності становить 1 рік 09 місяців 7 днів.
З огляду на зазначене, оскільки станом на 01 січня 1993 року позивач постійно не проживав та не працював у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років, він не має права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.
Правову позицію аналогічного змісту викладено у постанові Верховного Суду від 11 березня 2024 року в адміністративній справі № 500/2422/23.
Таким чином, рішення Головного управління ПФУ в Хмельницькій області від 09.06.2025 № 063550007126 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням вимог статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є правомірним та не підлягає скасуванню.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За результатами розгляду справи, відповідач довів правомірність своєї поведінки у спірних правовідносинах, а тому суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог та відмову у їх задоволенні.
Оскільки суд дійшов висновку, що у задоволенні даного позову слід відмовити повністю, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 262, 295, 297 КАС України, суд

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10, м. Хмельницький, 29013, код ЄДРПОУ 21318350) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко

09.01.26