Справа № 342/1245/25
Провадження № 2/342/213/2026

РІШЕННЯ  
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 січня 2026 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді Федів Л.М.,
за участю секретаря судового засідання Матієк І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в залі суду в місті Городенка справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , в якому просить ухвалити судове рішення, яким розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 28 серпня 2012 року виконавчим комітетом Вербівцівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 2. Після розірвання шлюбу позивач бажає залишити прізвище « ОСОБА_3 ».
Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони втратили взаєморозуміння та повагу через те, що мають різні уявлення про побудову сімейних відносин та ведення спільного господарства. Позивач зазначає, що вони мають різні характери та не можуть дійти згоди щодо принципових для спільного проживання питань. Їх світогляд та культурні цінності теж не співпадають. Неодноразові спроби порозумітися результату не дали, що робить неможлим подальше збереження шлюбу між нами.
Позивач повідомляє, що у шлюбі у них народився син – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки їхня сім`я втратила цінність для них, спроби зберегти сімейні відносини не дали результату, то вона бажає припинити шлюб. Позивач зазначає, що впродовж останніх років у неї з відповідачем відсутнє порозуміння, їхнє спілкування зводиться до конфліктів, що свідчить про остаточний розпад сім?ї. Їх сімейний союз із відповідачем має суто формальні риси та існує лише згідно свідоцтва про укладення шлюбу.
Вважає, що їх з відповідачем шлюб фактично припинив існування, подальше спільне збереження шлюбу суперечить її інтересам, у звязку з чим наполягає на його розірванні, строк для примирення просить не надавати. На підставі наведеного, керуючись стст. 4, 141, 175-177 ЦІК України, ст. ст. 29, 104, 105, 110-112, 160, 161 Сімейного кодексу України, просить суд розірвати шлюб.
Ухвалою суду від 12 грудня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Справу постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання в справі призначено на 08 січня 2026 року о 09:30 год в приміщенні Городенківського районного суду Івано-Франківської області (зал судових засідань №2, вул. Героїв Євромайдану, 7, м. Городенка).
Сторони у судове засідання, призначене на 08.01.2026, не з`явилися.
На адресу суду від позивача – ОСОБА_1 надійшла заява, в якій вона просила суд розгляд даної справи проводити без її участі; зазначила, що позовні вимоги підтримує, на розірванні шлюбу наполягає.
Відповідач 05.01.2026 подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, щодо розірвання шлюбу не заперечує. Судовий розгляд справи просив проводити без його участі. 
Дії сторін не суперечать вимогам ст. 211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. 
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження згідно з гл.10 Розділу ІІІ ЦПК України. 
Відповідач не скористався правом на подання відзиву в порядку ст. 178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд доходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Встановлено, що шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 28 серпня 2012 року виконавчим комітетом Вербівцівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, про що в книзі реєстрації шлюбів 28 серпня 2012 року зроблено відповідний актовий запис за № 2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 28 серпня 2012 року Вербівцівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області.
У шлюбі в сторін народився син – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданим 18 грудня 2013 року Ясеневопільнівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області.
Статтею 51 Конституції України та статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Отже положення статті 51 Конституції України та статті 24 СК України відповідають Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, відповідно до статті 12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, статтею 5 Протоколу № 7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Аналогічні положення містить стаття 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (стаття 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 10 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Згідно з частиною другою статті 18, статтею 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя.
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги статті 110 Сімейного Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно з частиною другою статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Згідно з частиною третьою статті 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
При вирішенні позову про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, щодо розірвання шлюбу не заперечує.
Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено в нормах Сімейного кодексу України.
Згідно із частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що сім`я розпалася повністю, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, сторони не підтримують шлюбних стосунків, їх шлюб носить лише формальний характера, а відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, щодо розірвання шлюбу не заперечує, тому суд приходить до висновку, що позов про розірвання шлюбу слід задовольнити, шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розірвати.
Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи на прохання позивача, суд вважає за доцільне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_3 ».
На підставі викладеного, ст.ст.112-115 СК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 247, 258, 259, 273, 265, 268, 274-279, 352-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
Позовні вимоги задовольнити. 
Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 28 серпня 2012 року виконавчим комітетом Вербівцівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 2 від 28 серпня 2012 року. 
Після розірвання шлюбу залишити позивачу – ОСОБА_1 прізвище « ОСОБА_3 ».
Шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
Відповідач – ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .
Судове рішення складене 08.01.2026.

Суддя: Федів Л. М.