Справа № 344/11369/25 
Провадження № 22-ц/4808/171/26 
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р. 
Суддя-доповідач Мальцева 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючогосудді Мальцевої Є.Є.
суддів: Девляшевського В.А., Луганської В.М.,
секретар Гудяк Х.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Романенка Євгена Олександровича на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зупинення стягнення аліментів,
в с т а н о в и в:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про зупинення стягнення аліментів.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 07.05.2010 між сторонами було зареєстровано шлюб. У шлюбі народилося двоє дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 травня 2023 року по цивільній справі № 344/1008/23 шлюб між сторонами розірвано, визначено місце проживання дітей з матір`ю.
Між сторонами тривали спори з приводу сплати аліментів. 
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.02.2025 зменшено розмір аліментів, які з нього стягуються на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 03.09.2024 у справі №344/5937/24, з 4 000 (чотирьох тисяч) гривень на кожну дитину щомісячно до 3 000 ( трьох тисяч) гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дітьми повноліття.
На даний час їх неповнолітній син ОСОБА_3 знаходиться під вартою, тобто дитина не проживає з матір`ю, а утримується в слідчому ізоляторі, фактично знаходиться на утриманні держави.
Ув`язненим надаються безплатно харчування, індивідуальне спальне місце, постільні речі та інші види матеріально-побутового забезпечення, крім випадків, передбачених статтею 11-1 Закону України «Про попереднє ув`язнення». Засудженим надають індивідуальне спальне місце і постільні речі, забезпечують одягом, білизною і взуттям за сезоном з урахуванням статі і кліматичних умов. Засуджені відшкодовують витрати на їх утримання, крім вартості харчування, взуття, одягу, білизни, спецхарчування та спецодягу. Порядок відшкодування вартості витрат на утримання засуджених встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2017 року № 80 «Про затвердження Порядку відшкодування вартості витрат на утримання засуджених в установах виконання покарань».
Просить враховувати, що він забезпечує сина безпосередньо шляхом передання йому у СІЗО продуктів харчування, одягу та інших необхідних йому речей, сплачував адвокатські послуги, що підтверджується квитанцією.
Аліменти мають забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере активну участь у її вихованні.
Просить зупинити стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на час знаходження останнього під вартою; звільнити його від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 16 квітня 2025 року на весь час знаходження останнього під вартою

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2025 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зупинення стягнення аліментів на певний час, звільнення від сплати на певний час відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Романенко Є.О. через систему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов нелогічного висновку, що дитина може не проживати будь з ким із батьків, однак це не є підставою для припинення саме обов`язку її утримання. При цьому суд звернув увагу і на ті випадки, коли дитина у зв`язку з навчанням, лікуванням проживає у іншій місцевості, що відмінне від місця проживання будь-кого з батьків, відповідно немає заборони на стягнення аліментів на її утримання на користь того з батьків, з ким дитина фактично тривало проживала до цього. Вказав, що будь-який навчальний заклад або медична установа не зобов`язана забезпечувати дитину. Разом з тим не враховано норми постанови Кабінету Міністрів України від 16 червня 1992 р. №336, якою затверджено норми харчування осіб, які тримаються в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках-розподільниках та інших приймальниках Національної поліції. Також державою забезпечуються інші види матеріально-побутового забезпечення, включаючи спальні місця та постільну білизну згідно з Правилами внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, які затверджені наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 № 1769/5. Як передбачено п. 1 гл. 4 Правил №1769/5, відповідно до вимог статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» та статті 115 КВК ув`язненим і засудженим забезпечуються побутові умови, що відповідають правилам санітарії та гігієни.
Суд першої інстанції фактично не взяв до уваги, що дитина, перебуваючи під вартою, знаходиться на повному утриманні держави, тому наявні підстави для зупинення стягнення аліментів з позивача.

22 грудня 2025 року представник ОСОБА_2 адвокат Манченко О.В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечує. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим. Вказує, що сам факт перебування неповнолітнього сина під вартою не може бути підставою для припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати таких на період перебування під вартою, враховуючи, що відповідач бере більше активну участь у вихованні неповнолітнього сина та здійснює його утримання, а докази нецільового використання аліментів відсутні. 

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 
Представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Манченко О.В. вдруге подала заяву про відкладення розгляду справи. 
Вирішуюче це питання, коелгія суддів виходить з наступного. 
Ухвалою апеляційного суду від 09 грудня 2025 року у справі відкрито апеляційне провадження. 
22 грудня 2025 року справа призначена до судового розгляду в Івано-Франківському апеляційному суді на 27 січня 2026 року на 11-30 год..
26 січня 2026 року на електронну адресу Івано-Франківського апеляційного суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Манченко О.В. про відкладення розгляду справи у зв`язку із з тим, що 27.01.2026 року в 10-40 год. вона зайнята в іншій справі в суді м.Львів. До заяви долучена відповідана інформація з сайту судової влади. В заяві про відкладення адвокат зазначила майбутні дати вже призначених судових засідань з її участю, час призначених судових засідань не вказаний (т.2 а.с.24). 
27 січня 2026 року відповідач та її представник до суду не явилися, розгляд справи було відкладено на 03 лютого 2026 року на 13-30. 
02 лютого 2026 року представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Манченко О.В.подала апеляційному суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із з тим, що 03.02.2026 року вона зайнята в іншій справі в Івано-Франківському міському суді в 13-00 год. . До заяви долучена відповідана інформація з сайту судової влади. В заяві про відкладення адвокат зазначила майбутні дати вже призначених судових засідань з її участю.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Разом з тим частина друга вказаної статті передбачає, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Як визначено статтею 371 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.  У виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи суд апеляційної інстанції може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє відповідну ухвалу.
Апеляційне провадження у справі відкрито 09 грудня 2025 року, представник відповідача клопотання про продовження розгляду справи не заявляла. 
В постанові Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі №910/12842/17 зазначено, що довод сторони про неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах. Наведені стороною обставини в обґрунтування причин неявки представника у судове засідання не можуть бути визнані судом поважними, адже не є об`єктивно непереборними. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. В даній справі суд врахував, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, явка сторін не визнавалася обов`язковою судом апеляційної інстанції, в матеріалах справи наявний відзив позивача на апеляційну скаргу і участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, тому дійшов правильного висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні за відсутності представника відповідача.
Представник відповідача реалізувала процесуальні права, надавши відзив на апеляційну скаргу. 
ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та своєчасного (без невиправданих зволікань) розгляду і вирішення справи.
Відтак, процесуальним законом суду апеляційної інстанції надано право розгляду справи за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про розгляд справи. А з урахуванням того, що розгляд справив вже був відкладений за заявою представника відповідача, процесуальний строк розгляду справи спливає, клопотань про продовження такого строку адвокатом не заявлено, колегія суддів вважає, що клопотання про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню. 
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Романенко Є. О. доводи апеляційної скарги підтримали, просили апеляційну скаргу задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до наступного.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 травня 2023 року по цивільній справі № 344/1008/23 шлюб, зареєстрований 07.05.2010 між сторонами, розірвано, визначено місце проживання дітей з матір`ю.
Між сторонами тривали спори, зокрема щодо стягнення аліментів на дітей. Аліменти на час розгляду справи стягуються за рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.02.2025 по цивільній справі № 344/21937/24, яким зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 03.09.2024 у справі №344/5937/24, з 4000 гривень на кожну дитину щомісячно до 3000 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дітьми повноліття.
З 17.04.2025 і на час розгляду справи неповнолітній ОСОБА_3 знаходиться під вартою в ДУ « Івано-Франківська установа покарань №12», що сторонами не оспорюється.
Згідно із відповіддю ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12» від 11.07.2025 №2/3-1-4496, на адвокатський запит повідомлено, що ОСОБА_1 відвідував свого сина в установі 11 разів та приносив передачі 9 разів. Відповідно до постанови слідчого від 17.06.2025 ОСОБА_1 усунуто як законного представника неповнолітнього підозрюваного. ОСОБА_2 відвідувала ОСОБА_3 43 рази, передачі приносила 36 разів (а.с.118-119 Т.1)
Зі списку передач судом встановлено, що ОСОБА_2 надавала передачі: книги, канцелярські приладдя, побутову техніку, одяг, постільну білизну, продукти харчування, ОСОБА_1 – продукти харчування, канцелярські приладдя(а.с.120-217 Т.1).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо зупинення стягнення аліментів на час знаходження сина під вартою і звільнення від обов`язку сплати аліментів на цей період не підлягають задоволенню, оскільки є недоведеними та безпідставними. Сам факт перебування неповнолітнього сина під вартою не може бути підставою для припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати на період перебування під вартою, враховуючи, що відповідач бере більше активну участь у вихованні неповнолітнього сина та здійснює його утримання, а докази нецільового використання аліментів відсутні

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

У справі, яка переглядається, аліменти на час розгляду справи стягуються за рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.02.2025 по цивільній справі № 344/21937/24 в розмірі 3 000 гривень на утримання ОСОБА_5 щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення ним повноліття.
Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно із частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Відповідно до СК України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.

Колегія суддів не може погодитися із доводами апеляційної скарги про порушення норм матеріального права, які передбачають утримання державою особи, яка перебуває під вартою, що виключає обов`язок батьків утримувати неповнолітню дитину матеріально. Такі обставини на думку позивача є підставою для зупинення стягнення аліментів. 
Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 
Позивачем зазначено як підставу для задоволення його вимог крім положень СК України, норму статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», згідно з якою особам, взятим під варту, харчування, індивідуальне спальне місце, постільні речі та інші види матеріально-побутового забезпечення надаються безплатно за єдиними нормами, встановленими Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених статтею 11-1 цього Закону.
Тобто, державою на час попереднього ув`язнення забезпечуються базові потреби неповнолітнього. Разом з тим, відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтями 188-190 СК України встановлені вичерпні підстави для звільнення батьків від обов`язку утримувати дитину:  за рішенням суду, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби; домовленість між батьками – договір про спалу аліментів або припинення права на аліменти на дитину у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно. 
Позивачем не доведено таких обставин суду. 
Відтак судом першої інстанції правильно взято до уваги, що сам факт перебування неповнолітнього у місцях попереднього ув`язнення, де можуть бути забезпеченні базові потреби ув`язненого, не припиняє обов`язок батька (позивача) утримувати неповнолітнього сина та сплачувати аліменти на користь матері (відповідача), з яким до цього проживала дитина. В свою чергу, дитина, навіть перебуваючи в місцях попереднього ув`язнення, має право фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, який забезпечують батьки, і який не має обмежуватися мінімумом, наданим державою за таких умов.
При розгляді даної справи суд першої інстанції врахував, що стягувані аліменти є власністю дитини (частина перша статті 179 СК України), а в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» та у справі «М.С. проти України»).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Переглянувши справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати відносяться на рахунок скаржника.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Романенка Євгена Олександровича залишити без задоволення. 
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2025 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 09 лютого 2026 року. 

Судді Є.Є. Мальцева
В.А.Девляшевський  
В.М.Луганська