Справа № 308/8053/25

В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2026 року м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62024140160000084 від 19.03.2025, за обвинуваченням
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Конюшки Івано-Франківської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, одруженого, військовослужбця військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), який перебуває на посаді сапера розмінування - електрика ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, 
встановив:
ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи на посаді кулеметника відділення вогневого ураження 3 штурмового взводу штурмової роти вказаної військової частини, у порушення вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4
Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу командування частини, 16.01.2024 не повернувся із відпустки та умисно не з?явився вчасно на службу без поважних причин до розташування ІНФОРМАЦІЯ_3 військової частини НОМЕР_1 , що у АДРЕСА_3 та був відсутній без поважних причин на військовій службі у період з 16.01.2024 по 26.01.2024, проводячи час на власний розсуд, не пов?язуючи свою діяльність з проходженням військової служби.
Крім цього, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем - військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи на посаді стрільця 1 відділення 4 взводу охорони 3 роти охорони 3 батальйону охорони вказаної військової частини, у порушення вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу командування частини, 28.03.2024 умисно не з`явився вчасно на службу без поважних причин до розташування підрозділу НОМЕР_2 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 що у АДРЕСА_3 та був відсутній без поважних причин на військовій службі у період з 28.03.2024 по 09.11.2024, а саме до моменту виявлення правоохоронними органами та доставленням його до розташування військової частини НОМЕР_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов?язуючи свою діяльність з проходженням військової служби.
Крім цього, 09.11.2024 солдат ОСОБА_4 , після виявлення правоохоронними органами та доставленням до органу досудового розслідування, добровільно звернувся із клопотанням про намір повернутися до попереднього місця несення служби, внаслідок чого солдата ОСОБА_4 було доставлено органами ВСП до військової частини НОМЕР_1 , де останнього повторно 10.12.2024 зараховано на військову службу. Внаслідок чого 03.01.2025 прокурором направлено до суду клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності підозрюваного ОСОБА_4 на підставі ч. 5 ст. 401 КК України, яке в подальшому було відмовлено Ужгородським районним судом за наступних обставин. 
Так, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , який призваний на військову службу під час мобілізації, перебуваючи на посаді сапера розмінування - електрик ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, повторно, без дозволу командування - частини, 20.01.2025 о 21:30 год. умисно не з`явився вчасно на службу без поважних причин до підрозділів пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), що за адресою: АДРЕСА_2 та був відсутній без поважних причин на військовій службі по 05.05.2025, а саме до виявлення та затримання на території м. Ужгород працівниками правоохоронних органів, проводячи час на власний розсуд, не пов?язуючи свою діяльність з проходженням військової служби.
Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, а саме нез?явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому визнав повністю, щиро каявся, та пояснив, що дійсно проходить військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , та є військовослужбовцем Збройних Сил України. 
Вказав, що 16.01.2024 не повернувся вчасно із відпустки на службу без поважних причин до розташування його підрозділу військової частини НОМЕР_1 , що у АДРЕСА_3 , та був відсутній на військовій службі у період з 16.01.2024 по 26.01.2024 без поважних причин.
Також вказав, що з 28.03.2024 по 09.11.2024 він без поважних причин був відсутній на військовій службі у місці розташування підрозділу НОМЕР_2 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , що у АДРЕСА_3 , до моменту виявлення правоохоронними органами та доставлення до розташування військової частини.
Зазначив, що після цього він добровільно повернувся до військової частини НОМЕР_1 , де його було повторно зараховано на військову службу. 
Вказав, що 20.01.2025 він також не з`явився вчасно на службу без поважних причин до підрозділів пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , що у АДРЕСА_2 та був відсутній без поважних причин на військовій службі по 05.05.2025, а саме до його затримання працівниками правоохоронних органів.
Водночас обвинувачений зазначив, що бажає повернутися на військову службу до Збройних сил України.
Покази обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
У судовому засіданні прокурор відмовився від допиту свідків обвинувачення, оскільки вони у даний час не знаходяться за місцем свого проживання, забезпечити їхню явку у судове засідання не виявилося можливим, крім цього, вони є формальними свідками, які можуть підтвердити лише факт відсутності обвинуваченого на військовій службі, що і без цього підтверджується матеріалами службового розслідування та визнається обвинуваченим, проти чого не заперечили обвинувчений та його захисник.
Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його вина підтверджується зібраними в даному кримінальному провадженні доказами, що долучені прокурором, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється, однак, на дослідженні яких наполягали сторони, а саме: заявою військової частини НОМЕР_1 про вчинене військовослужбовцем кримінальне правопорушення від 15.02.2024 №103/11; матеріалами службового розслідування, які містять акт службового розслідування від 01.02.2024; копією наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 18.01.2024 №109, яким призначено службове розслідування щодо відсутності на військовій службі оператора-стрільця ІНФОРМАЦІЯ_3 військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 ; наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №17 від 24.03.2022, відповідно до якого ОСОБА_4 призначено стрільцем ІНФОРМАЦІЯ_4 військової частини НОМЕР_1 ; копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.01.2024 №10, відповідно до якого ОСОБА_4 призначено оператором-стрільцем ІНФОРМАЦІЯ_3 військової частини НОМЕР_1 ; копією наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 08.02.2024 №240 про завершення службового розслідування, з якого вбачається, що ОСОБА_4 здійснив самовільне залишення підрозділу без зброї, вжиті заходи щодо розшуку солдата ОСОБА_4 дали позитивні результати, солдат ОСОБА_4 повернувся до підрозділу 27.01.2024; заявою військової частини НОМЕР_1 про вчинене військовослужбовцем кримінальне правопорушення від 01.05.2024 №120/13; матеріалами службового розслідування, які містять акт службового розслідування від 25.04.2024; копією наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 28.03.2024 №542, відповідно до якого призначено службове розслідування щодо самовільного залишення місця несення служби солдатом ОСОБА_4 ; копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.03.2024 №85, відповідно до якого ОСОБА_4 призначено стрільцем ІНФОРМАЦІЯ_5 військової частини НОМЕР_1 ; копією наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 24.04.2024 №137 про завершення службового розслідування, з якого вбачається, що 28.03.2024 ОСОБА_4 здійснив самовільне залишення підрозділу без зброї, вжиті заходи щодо розшуку солдата ОСОБА_4 не дали позитивні результати, солдат ОСОБА_4 до розташування військової частини не повернувся; заявою військової частини НОМЕР_1 про вчинене військовослужбовцем кримінальне правопорушення від 27.02.2025 №1838/3-247; матеріалами службового розслідування, які містять акт службового розслідування від 12.02.2025; копією наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 20.01.2025 №181 про призначенння службового розслідування щодо самовільного залишення місця служби солдатом ОСОБА_4 ; копією наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 17.02.2025 №356 про результати проведення службового розслідування; витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.11.2024 №318, відповідно до якого  ОСОБА_4 відповідно до бойового розпорядження Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту №822т від 18.10.2024 року та відповідно до бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №80 ДСК від 13.11.2024 року, з метою виконання бойових (спеціальних) завдань, з облаштування військових інженерно-технічних і фортифікаційних споруд та невибухових загороджень в операційній зоні ОТУ "ІНФОРМАЦІЯ_7" потрібно вважати такими, що вибули 14.11.2024 до окремого розпорядження у відрядження до в/ч НОМЕР_3 (ІНФОРМАЦІЯ_6), яка виконує завданни за призначенням у зоні відповідальності ОТУ "ІНФОРМАЦІЯ_7", забезпечено добовим польовим набором продуктів на 2 доби, виключино з продовольчого забезпечення до 15.11.2024 включно, з 16.11.2024 повернуто на продовольче забезпечення; копією наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №345 від 10.12.2024, яким ОСОБА_4 призначено на посаду сапера розмінування - електрика ІНФОРМАЦІЯ_8 військової частини НОМЕР_1 . 
Дослідивши в судовому засіданні наведені докази, суд вважає, що вони є належними та допустимими, оскільки вони, кожний окремо, а також в сукупності, прямо підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, є достовірними, оскільки отримані в порядку, установленому КПК України.
Наведені докази повністю узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого. 
При ухваленні вироку відносно обвинуваченого, суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту.
Розглянувши справу в межах пред`явленого обвинувачення, оцінивши наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні, у їхній сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд дійшов висновку про їхню достатність для визнання ОСОБА_4 винуватим в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 407 КК України за ознаками нез?явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.
У відповідності до вимог ст. 50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню ним інших злочинів.
Згідно з ч.3 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.
Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття.
Обставинами, що обтяжують покарання, є вчинення злочину повторно.
Так, при призначенні ОСОБА_4 покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України, вчинених обвинуваченим в умоваїх воєнного стану, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів. Також судом враховано стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 , його поведінку до та після вчинення інкримінованих йому дій, його сімейний стан, а саме те, що останній офіційно одружений, однак фактичні шлюбні відносини не підтримує, є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, у військовому званні «солдат», раніше не судимий, за медичною допомогою до лікаря-психіатра не звертався та на обліку не перебуває; перебуває на обліку у лікаря-нарколога щодо вживання алкоголю.
Відповідно до Закону України № 2839-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці», який набрав чинності 27.01.2023 року, посилено кримінальну відповідальність за вчинення військових кримінальних правопорушень та обмежено застосування ст.69 КК України у випадку засудження, зокрема, за кримінальне правопорушення, передбачене ст.407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці та внесено зміни до ч. 1 ст. 75 КК України, а саме перелік кримінальних правопорушень, за якими виключається можливість застосування положень ч.1 ст. 75 КК України, доповнено, зокрема, злочином, передбаченим ст. 407 КК України, вчиненим в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.
Враховуючи наведене, безальтернативний характер санкції ч. 5 ст. 407 КК щодо виду покарання, суд призначає обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі. Разом із цим, суд бере до уваги наявність однієї пом`якшуючої покарання обставинини та однієї обставини, що обтяжує покарання, особу обвинуваченого, позицію прокурора та захисника, і вважає, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого достатнім буде покарання виді позбавлення волі строком на 5 років, визначене у санкції ч. 5 ст. 407 КК України.
Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, цілком відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Застосований щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд вважає за необхідне залишити до набрання вироком законної сили.
Керуючись ст. 349, 369-376, 392, 395, 532-533 КПК України суд 
ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 залишити попередньо обраний - тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту фактичного затримання обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме - 05.05.2025 року з 14 год. 07 хв.
Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з дня отримання нею копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області        ОСОБА_1