ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
19.01.2026	Справа № 910/13568/25	
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" 
до Дочірнього підприємства Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Ліки України "Аптека № 15"
про стягнення 14712,01 грн
Суддя Усатенко І.В.
Представники сторін: не викликались
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Дочірнього підприємства Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Ліки України "Аптека № 15" про стягнення 14712,01 грн, з яких 2325,29 грн - 3 % річних, 2342,85 грн - пеня, 10043,87 грн - інфляційні витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу № КК5-014 від 28.09.2018.
Ухвалою суду від 05.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвала суду про відкриття провадження була направлена відповідачу рекомендованим листом та отримана ним 12.11.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № R067032766282.
Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Згідно ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи також у разі, якщо відзив подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його і не навела поважних причин невиконання такого обов`язку.
Оскільки відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ст.. 165, 178 ГПК України.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва
ВСТАНОВИВ:
28.09.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Дочірнім підприємством Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Ліки України "Аптека № 15" (споживач) укладено договір постачання природного газу № КК5-014, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність (поставити) споживачу у 2018 році природний газ (код за ДК 021:2015-09120000-6 газове паливо) для використання у якості палива, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.
Згідно п. 2.8 договору факт постачання постачальником та отримання споживачем, в період поставки, природного газу підтверджується сторонами шляхом підписання акту приймання-передачі природного газу, який є підставою для здійснення розрахунків за природний газ.
Відповідно до п. 3.2.1 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 01.10.2018 ціна газу на 1000 куб м становить 14729,28 грн з урахуванням ПДВ. Додаткова угода набрала чинності з 01.10.2018.
Згідно п. 3.2.1 договору в редакції додаткової угоди № 3 від 26.12.2018 ціна газу за 1000 куб м становить 13463,28 грн, з урахуванням ПДВ. Дана додаткова угода набрала чинності з 01.01.2019.
Додатковою угодою № 4 від 19.02.2019, яка набрала чинності з 01.03.2019 сторони визначили ціну газу за 1000 куб м у сумі 10943,28 грн. 
Остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу здійснюється до 5 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу. (п. 4.2.3 договору).
Відповідно до п. 11.1 договору він набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за наявності) та діє до 31.12.2018 включно, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
В підтвердження обставин постачання позивачем відповідачу природного газу до матеріалів справи долучено акти приймання-передачі природного газу: від 31.12.2018 на суму 12298,94 грн за поставлений у грудні 2018 газ у кількості 835 куб м; від 31.01.2019 на суму 17300,32 грн за поставлений у січні 2019 газ у кількості 1285 куб м; від 28.02.2019 на суму 9545,46 грн за поставлений у лютому 2019 газ у кількості 709 куб м. Загальна вартість поставленого в період з грудня по лютий природного газу становить 39144,72 грн.
Відповідач частково сплатив вартість отриманого газу, що підтверджується долученими до матеріалів справи банківськими виписками: 29.11.2018 сплачено 10163,21 грн; 15.01.2019 сплачено 2135,73 грн; 15.02.2019 сплачено 4000,00 грн; 20.02.2019 сплачено 2300,00 грн; 25.02.2019 сплачено 4900,00 грн; 04.03.2019 сплачено 2000,00 грн; 05.03.2019 сплачено 1000,00 грн; 19.03.2019 сплачено 1000,00 грн. Загалом матеріалами справи підтверджено оплату вартості газу спожитого в період з грудня 2018 по лютий 2019 у сумі 27498,94 грн.
Отже, відповідачем не сплачено за отриманий газ грошові кошти у сумі 11645,78 грн.
Означена сума заборгованості була присуджена до стягнення згідно наказу Господарського суду міста Києва від 19.01.2021 № 910/613/21.
Відповідач не надав суду доказів сплати вартості поставленого йому газу у повному обсязі, як і не надав своїх заперечень щодо обсягу поставленого газу чи його вартості.
Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
З огляду на правову природу укладеного між сторонами Договору, який у розумінні статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини за наведеним правочином регламентуються положеннями глави 54 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Договором обумовлено, що вартість поставленого газу має бути оплачена не пізніше 5 числа місяця наступного за розрахунковим. Оскільки, остання поставка товару мала місце в лютому 2019 року, станом на день прийняття рішення, строк оплати є таким, що настав.
Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).
Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).
Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.
Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Станом на день прийняття рішення матеріалами справи підтверджено, що відповідач не сплатив заборгованість з поставленого газу у розмірі 11645,78 грн і яка була присуджена до стягнення судовим наказом в наказному провадженні № 910/613/21.
В межах даної справи позивач просить стягнути пеню у розмірі 2342,85 грн, нараховану за загальний період з 09.01.2019 по 05.09.2019 з у рахуванням здійснених відповідачем часткових оплат. Також позивач просить стягнути 3% річних у розмірі 2325,29 грн та втрати від інфляції у розмірі 10043,87 грн за загальний період з 09.01.2019 по 30.09.2025 з урахуванням дат виникнення зобов`язань з оплати по кожному акту та здійсненням відповідачем часткових оплат.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
Суд перевірив розрахунки 3% річних та втрат від інфляції, здійснені позивачем, та вважає їх обгрунтованими та арифметично вірними. З відповідача підлягають стягненню 3 % річних у розмірі 2325,29 грн та втрати від інфляції у розмірі 10043,87 грн.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.
При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.
Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно п. 6.2.1 договору у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.
Суд перевірив розрахунок пені, здійснений позивачем та вважає його обгрунтованим та арифметично вірним, а суму пені у розмірі 2342,85 грн такою, що підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.
Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.
Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження сплати спірної суми заборгованості чи відсутності прострочення ним виконання своїх грошових обов`язків зі своєчасної оплати поставленого товару за договором. Відповідач був належним чином повідомлений про наслідки не подання відзиву.
Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов`язки за договором, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Дочірнього підприємства Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Ліки України "Аптека № 15" (04075 , м. Київ, вул. Максименка Федора, буд. 28, ідентифікаційний код 30078689) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, буд. 1, ідентифікаційний код 40121452) 3% річних у розмірі 2325 (дві тисячі триста двадцять п`ять) грн 29 коп., втрати від інфляції у розмірі 10043 (десять тисяч сорок три) грн 87 коп., пеню у розмірі 2342 (дві тисячі триста сорок дві) грн 85 коп. та судовий збір в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко