ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року 
м. Київ

cправа № 913/23/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я., 
секретар судового засідання - Денисюк І. Г.,
представники учасників справи:
позивача - Пугацька О. П., 
відповідача - Гуцалова Т. О., Пахомова В. А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укрпошта"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2025 (судді: Ходаківська І. П. - головуючий, Демидова А. М., Владимиренко С. В.) та рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2025 (суддя Курдельчук І.Д.) у справі
за позовом Управління соціального захисту населення Лисичанської міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області
до Акціонерного товариства "Укрпошта"
про стягнення грошових коштів,
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень
1.1. У січні 2025 року Управління соціального захисту населення Лисичанської міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області (далі - Управління соціального захисту населення) звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом до Акціонерного товариства "Укрпошта" (далі - АТ "Укрпошта") про стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем договору про надання послуг з виплати та доставки грошових допомог на 2022 рік щодо повернення коштів на доставку та виплату грошової допомоги, які відповідач у 2021-2022 роках не виплатив отримувачам у сумі 9 250 399, 93 грн, а саме кошти невиплачених грошових допомог у грудні 2021 року - 2338,325 грн, у січні 2022 року - 150 725, 49 грн, у лютому 2022 року - 8 110 659,33 грн, у березні 2022 року - 986 676,86 грн.
1.2. Ухвалою Господарського суду Луганської області від 21.01.2025 позовну заяву направлено за підсудністю до Господарського суду міста Києва, який ухвалою від 21.02.2025 відкрив провадження у справі.
1.3. У відзиві на позовну заяву АТ "Укрпошта" просило відмовити в її задоволенні, посилаючись, зокрема на те, що у зв`язку зі збройною агресією та окупацією територій, з метою дотримання вимог Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" щодо заборони здійснення господарської діяльності на тимчасово окупованій території Луганської області, АТ "Укрпошта" припинило господарську діяльність, що включає в себе виконання умов будь-яких зобов`язань, передбачених договорами, укладеними з метою провадження господарської діяльності.
Відповідач зазначав, що всі первинні бухгалтерські документи, а також документи, що були складені на виконання умов спірного договору знаходилися за місцем виконання договору та не були вивезені з окупованої території.
Також відповідач звертав увагу, що за умовами договору обов`язок виконавця повернути замовнику суму невиплаченої грошової допомоги виникає лише після підписання акта звіряння за відповідний місяць.
Акти звіряння за спірний період відсутні, а направлені акти не можна вважати узгодженими між сторонами, а тому в АТ "Укрпошта" відсутні підстави для повернення замовнику суми невиплачених грошових допомог. 
Позивачем не доведено, що відповідач не виконав обов`язки щодо доставки грошових коштів за лютий 2022 року.
При цьому, на думку відповідача, щодо позовних вимог в частині стягнення грошових коштів за грудень 2021 року, сплив строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні цих вимог.
2. Короткий зміст судових рішень у справі
2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.04.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2025, позов задоволено повністю, стягнуто з АТ "Укрпошта" на користь Управління соціального захисту населення 9 250 399, 93 грн та витрати зі сплати судового збору.
2.2. Суди попередніх інстанцій виходили із встановлення обставин щодо доведеності та обґрунтованості позовних вимог, визнавши при цьому безпідставним твердження відповідача стосовно того, що направлення сторонами договору первинної документації в електронній формі за наявності технічних можливостей та в порядку, що передбачений укладеним договором, є правом, а не обов`язком сторін, та невизнання відповідачем обов`язку щодо забезпечення внесення інформації про виплату та її збереження в електронному вигляді при запровадженні електронного документообігу, оскільки за договірними зобов`язаннями щодо звітування за здійснену доставку і виплату грошових допомог перед позивачем, саме на відповідача покладено обов`язок складання та надання звітних (первинних) документів, зокрема в електронному вигляді та обов`язок щодо вжиття всіх заходів, спрямованих на збереження інформації про виплату.
Суди дійшли висновку, що відповідач не надав суду доказів відсутності боргу чи контррозрахунку стягуваної суми, доводи позивача не спростував.
3. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень
3.1. Не погоджуючись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2025 та рішенням Господарського суду міста Києва від 10.04.2025, АТ "Укрпошта" у касаційній скарзі просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи підстави для касаційного оскарження судових рішень посиланням на пункти 1, 3, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
3.1.1. Скаржник, обґрунтовуючи підстави для касаційного оскарження з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, вказує на те, що висновки судів попередніх інстанцій суперечать правовій позиції викладеній у постановах Касаційного господарського суду від 20.05.2020 у справі № 918/535/19 та від 12.09.2018 у справі № 910/22923/17.
Неправильність застосування полягає в тому, що судами не було враховано позицію Верховного Суду відповідно до якої належними доказами, що підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".
Натомість судами не було взято до уваги відсутність у матеріалах справи жодних первинних документів, які б підтверджували наявність в АТ "Укрпошта" заборгованості за укладеним договором та відхилено правові позиції Верховного Суду без належного обґрунтування.
На переконання скаржника, судові рішення не містять аналізу чи переліку доказів позивача, які є більш вірогідними та свідчать про невиплату грошової допомоги отримувачам, оскільки таких доказів матеріали справи не містять. 
3.1.2. Оскаржуючи судові рішення з підстави, передбаченої у пункті 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, заявник касаційної скарги вказує на застосування судами положень Порядку виплати і доставки пенсій та грошової допомоги за місцем фактичного проживання одержувачів у межах України організаціями, що здійснюють їх виплату і доставку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 № 1279 за відсутності висновків Верховного Суду щодо питання застосування норм права саме у подібних, а не будь-яких інших правовідносинах.
Зокрема, судами попередніх інстанцій було зроблено безпідставне та самовільне тлумачення положень зазначеного Порядку після чого суди прийшли до висновку, що відповідач має забезпечити внесення інформації про виплату та її збереження в електронному вигляді/саме на відповідача покладено обов`язок складання та надання звітних (первинних) документів, зокрема в електронному вигляді та обов`язок щодо вжиття всіх заходів, спрямованих на збереження інформації про виплату.
3.1.3. Також скаржник вважає, що в порушення пункти 4 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України судами встановлені обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Суди попередніх інстанцій не забезпечили належне вивчення матеріалів справи, ухвалили рішення на підставі недопустимих доказів, чим порушили статті 13, 74, 77, 86, 91, 96 Господарського процесуального кодексу України.
В порушення пункту 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України судами не досліджено належним чином зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи та є підставою для скасування судових рішень у справі.
Заявник касаційної скарги зазначає, що за обліковими даними наявними у Товариства, умови укладеного договору виконано у повному обсязі і щодо доставки та виплати грошової допомоги за лютий 2022 року, проте надання первинних документів щодо доставки та виплати грошової допомоги за лютий 2022 у сумі 8 110 659,33 грн ускладнене у зв`язку з тим, що первинні документи (відомості та відривні талони) залишилися за місцем надання послуг - у відділеннях поштового зв`язку, розташованих в межах окупованих територій Луганської області, в тому числі на територіях, які тимчасово окуповано з 24.02.2022.
Усі первинні документи, створені на виконання укладеного договору залишились за місцем його виконання, оскільки виплата грошових допомог потребує власноручного підпису громадян, відтак вказані документи залишились на відділеннях поштового зв`язку, які забезпечували виконання укладеного між сторонами договору.
Крім того у касаційній скарзі скаржник зазначає, що АТ "Укрпошта" не відмовляється від виконання своїх зобов`язань за укладеним договором, але це буде можливо лише після зникнення обставин непереборної сили, деокупації територій, проведення повної документальної та натуральної інвентаризації та підписання актів звірення за відповідний період.
Також відповідач вважає необґрунтованим відхилення судом його заяви про застосування строків позовної давності до вимог за 2021 рік.
3.2. У відзиві на касаційну скаргу Управління соціального захисту населення просить відмовити в її задоволенні, а судові рішення у справі залишити без змін, вказуючи на законність та обґрунтованість висновків судів та безпідставність доводів скаржника з підстав, викладених у відзиві.
Крім того Управління зазначило, що спірні грошові кошти були повернуті АТ "Укрпошта" Управлінню, яке, у свою чергу, відповідно до Бюджетного кодексу України здійснило розрахунок з Державним бюджетом України шляхом перерахування коштів грошової допомоги в дохід державного та місцевого бюджетів. 
4. Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду
4.1. Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права в межах касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.
4.2. Суди попередніх інстанцій установили, що 26.01.2022 між Управлінням соціального захисту населення (замовник) та АТ "Укрпошта" (виконавець) укладено договір № 46 про надання послуг з виплати та доставки грошових допомог на 2022 рік (далі - договір), в якому сторони передбачили, зокрема, такі умови:
- у пункті 2.1 передбачено, що виконавець зобов`язується протягом дії договору надати замовнику поштові послуги з доставки та виплати державних грошових допомог за переліком виплат (КПКВК), що визначений в додатку № 6 до договору "специфікація", виплата яких передбачена законодавством (грошова допомога) за бюджетні кошти, - на підставі відомостей на виплату грошової допомоги та за разовими дорученнями на виплату допомоги, а замовник - прийняти і оплатити послуги;
- пересилання грошових допомог виконавцем може здійснюватися за ініціативою замовника, внутрішніми поштовими переказами на підставі списків згрупованих поштових переказів за затвердженою формою (пункт 2.2 договору); 
- згідно з пунктом 5.1 договору грошова допомога перераховується замовником на поточний рахунок виконавця, зазначений в додатку № 6 не пізніше ніж за 2 дні до початку виплатного періоду. У разі надання додаткових відомостей, проведення виплат за разовими дорученнями грошова допомога перераховується на зазначений в цьому пункті поточний рахунок не пізніше ніж за два робочих дня до дати, вказаної у виплатних документах;
- відповідно до пункту 5.4 договору після завершення виплатного періоду виконавець здійснює формування зведених звітів про виплату грошової допомоги, на підставі останніх, замовник складає акт звірення розрахунків, який, у тому числі, є первинним документом, що підтверджує обсяг сум виплаченої грошової допомоги;
- згідно з пунктом 5.6 договору при складенні акта звірення виконавець та замовник конкретизують обсяги виплат грошової допомоги окремо по місту та по селищу міського типу, селу, також окремо конкретизуються розмір поштового збору по місту та селищу міського типу, селу з зазначенням відповідних тарифів;
- відповідно до пункту 5.7 договору акт звірення надається на підпис виконавцю не пізніше 7-го числа місяця, наступного за звітним. Виконавець підписує акт звірення та повертає один примірник замовнику протягом 2-х робочих днів від дня його отримання. З моменту підписання сторонами акту звірення послуги вважаються прийнятими замовником в повному обсязі за зазначений в ньому період;
- якщо після доставки адресату виконавцем грошової допомоги за відомостями та разовими дорученнями така допомога була невиплачена, виконавець повертає замовнику суму невиплаченої грошової допомоги після підписання акту звірення до кінця місяця, наступного за звітним, на поточний рахунок замовника, зазначений в додатку № 6 до договору (пункт 5.8 договору);
- відповідно до пункту 6.11 договору територія надання послуг - Луганська область.
Договір набирає чинності з дня його укладення сторонами та діє до 31.12.2022 включно.
4.3. Суди попередніх інстанцій установили, що на виконання умов договору позивачем для здійснення виплати та доставки грошової допомоги у грудні 2021 року, січні-березні 2022 року було перераховано кошти на рахунки відповідача у загальній сумі 17 626 745,06 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи виписками та платіжними документами.
4.4. Предметом позову у справі, яка розглядається, є вимоги Управління соціального захисту населення про стягнення з АТ "Укрпошта" 9 250 399,93 грн невиплаченої грошової допомоги у грудні 2021 року, січні-березні 2022 року.
4.5. Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Згідно з частиною 2 статті 901 та частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
4.6. Порядок виплати і доставки пенсій та грошової допомоги за місцем фактичного проживання одержувачів у межах України організаціями, що здійснюють їх виплату і доставку, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 № 1279 (далі - Порядок № 1279) визначає механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам у готівковій формі за зазначеним у заяві місцем їх фактичного проживання в межах України організаціями, що згідно із законодавством мають право здійснювати виплату і доставку пенсій та грошової допомоги.
За змістом пункту 13 вказаного Порядку № 1279 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відомості та інші супровідні документи передаються до уповноваженої організації на паперових та електронних носіях у порядку, визначеному договором, не пізніше ніж за три робочих дні до початку виплатного періоду.
Уповноважені органи передають виплатні та звітні документи представникам уповноваженої організації у порядку, визначеному в договорі, або надсилають поштовими відправленнями відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270. У такому ж порядку пересилається або передається уповноваженому органу звітність уповноваженої організації про виплату пенсій.
За наявності технічних можливостей у сторін договору відомості та інші супровідні документи до них, звіти уповноваженої організації про виплату пенсій можуть також подаватися в електронній формі з використанням засобів кваліфікованого електронного підпису чи кваліфікованої електронної печатки, які містять вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів і їх копіювання. Умови їх передання регулюються договором.
4.7. Суди попередніх інстанцій установили, що за змістом пункту 6.2 укладеного між сторонами договору, замовник для отримання послуг за цим договором надає виконавцю відомості та супровідні документи для виплати грошових допомог не пізніше ніж за 3 дні до початку виплатного періоду та форму 103-1 для пересилання внутрішніх поштових переказів, в такому порядку: 
- підпункт 6.2.1 пункту 6.2 в частині виплати КПКВК 2501230 "Виплата пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу у грошовій формі" (далі - КПКВК 2501230 ) - одночасно в паперовому та електронному вигляді. В паперовому вигляді відомості та супровідні документи надаються за структурою, наведеною в порядку № 1279, уповноваженим представникам виконавця власноручно під підпис або надсилаються на адресу виконавця, зазначену в договорі в розділі "місцезнаходження та платіжні реквізити сторін", рекомендованими поштовими відправленнями. В електронному вигляді документи надсилаються через захищені канали інформаційного зв`язку і веб-кабінету наданого Міністерством соціальної політики України з обов`язковим накладенням КЕП уповноваженої особи замовника згідно з структурою та вимогами, наведеними у додатку № 1 до договору "умови електронного документообігу" (далі - додаток № 1). У разі виявлення виконавцем розбіжностей між електронним та паперовим виглядом відомостей, перевага надається інформації, викладеній у відомостях електронного вигляду;
- підпункт 6.2.2 пункту 6.2 в частині виплати грошової допомоги, окрім КПКВК 2501230 - в паперовому вигляді, надається уповноваженим представникам виконавця власноручно під підпис або надсилаються на адресу виконавця, зазначену в договорі в розділі XIII "місцезнаходження та платіжні реквізити сторін", рекомендованими поштовими відправленнями та, одночасно, надається засобами електронної пошти на електронну адресу виконавця: kernyteka-оо@ukrposhta.ua; stepanova-уo@ukrposhta.ua; lysigortm@ukrposhta.ua в електронній формі з використанням засобів КЕП, які містять вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних даних від несанкціонованого доступу, безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів і їх копіювання та інструкції з накладення КЕП, наведеними у додатку № 9 до договору "інструкція щодо порядку використання засобів кваліфікованого електронного підпису" (далі - додаток № 9). В паперовому вигляді зазначені документи надаються за структурою, наведеною в порядку № 1279, в електронному вигляді - згідно з структурою текстового файлу, що наведена у додатку № 2 до договору "умови передачі інформації про виплату грошових допомог".
Згідно з пунктом 6.3 виконавець надає замовнику не пізніше звітної дати, визначеної в пункті 6.5 договору, звітні документи, виплатні документи (відривні талони до відомостей та інформацію про невиплату грошової допомоги), в такому порядку: 
- підпункт 6.3.1 пункту 6.3 звітні та виплатні документи з усіма видами грошової допомоги, надаються на паперових носіях уповноваженим представникам замовника власноручно під підпис або рекомендованими поштовими відправленнями на адресу замовника, зазначену в договорі в розділі XIII "місцезнаходження та платіжні реквізити сторін";
- підпункт 6.3.2 пункту 6.3 інформація про невиплату грошової допомоги в частині виплати КПКВК 2501230, у вигляді реєстру за зразком згідно з додатком № 3 до договору "зразок реєстру невиплаченої грошової допомоги" (далі - додаток № 3), надається в електронній формі (електронним документом) через захищені канали інформаційного зв`язку до веб-кабінету наданого Міністерством соціальної політики України із накладенням КЕП уповноваженої особи згідно з структурою та вимогами, наведеними у додатку № 1 до договору та на паперових носіях відповідно до Порядку № 1279. У разі наявності розбіжностей між електронними та паперовими носіями, замовник не пізніше наступного робочого дня з моменту їх отримання письмово повідомляє виконавця про наявність таких розбіжностей, та невідкладно повертає останньому інформацію в паперовій формі для уточнення та отримання не пізніше наступного робочого дня коректних документів без розбіжностей. У разі наявності помилок у файлах про невиплату в електронному вигляді виконавець здійснює коригування та повторно надає інформацію до веб-кабінету;
- підпункт 6.3.3 пункту 6.3 інформація про невиплату грошової допомоги, окрім КПКВК 2501230, надається засобами електронної пошти на адресу utszn@lis.gov.ua, у складі реєстру, який складається за зразком згідно з додатком № 3 до договору, в електронній формі з використанням засобів КЕП, які містять вбудовані апаратнопрограмні засоби, що забезпечують захист записаних даних від несанкціонованого доступу, безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів і їх копіювання та інструкції з накладення КЕП, наведеними у додатку № 9 до договору.
У пункті 7.3 договору передбачені зобов`язання виконавця, зокрема, забезпечити надання послуг у строки, встановлені цим договором за умови своєчасного та у повному розмірі перерахування замовником грошової допомоги та своєчасного надання останнім виплатних документів за звітний місяць (підпункт 7.3.1); виконавець зобов`язаний отримати КЕП для уповноважених співробітників замовника з метою подальшого його використання згідно з умовами договору (підпункт 7.3.4); своєчасно передавати замовнику звітні документи за переліком, встановленим Порядком № 1279 та договором (підпункт 7.3.5).
Суд апеляційної інстанції з урахуванням умов договору визнав безпідставним твердження відповідача стосовно того, що направлення сторонами договору первинної документації в електронній формі за наявності технічних можливостей та в порядку, що передбачений укладеним договором, з виплати за КПКВК 2501230, є правом, а не обов`язком сторін, та невизнання відповідачем обов`язку щодо забезпечення внесення інформації про виплату та її збереження в електронному вигляді при запровадженні електронного документообігу за КПКВК 2501230, вказавши, що за договірними зобов`язаннями щодо звітування за здійснену доставку і виплату грошових допомог перед позивачем, саме на відповідача покладено обов`язок складання та надання звітних (первинних) документів, зокрема і в електронному вигляді, та обов`язок щодо вжиття всіх заходів, спрямованих на збереження інформації про виплату.
При цьому, як зазначив суд апеляційної інстанції відповідач не надав доказів відсутності боргу чи контррозрахунку стягуваної суми, доводи позивача не спростував.
За змістом пункту 5.8 договору якщо після доставки адресату виконавцем грошової допомоги за відомостями та разовими дорученнями, така допомога була невиплачена, виконавець повертає замовнику суму невиплаченої грошової допомоги після підписання акта звірення до кінця місяця, наступного за звітним, на поточний рахунок замовника, зазначений в додатку №6 до договору.
Як свідчать матеріали справи у листі від 21.04.2023 № 101.011.008.-3234-23 АТ "Укрпошта" вказувало на те, що опрацювало акти звірення розрахунків з виплати пенсій, грошової допомоги за період з січня по березень 2022 року, направлені Управлінням соціального захисту населення листами від 22.03.2023 № 428, від 27.03.2023 № 448, від 29.03.2023 № 487 та вказало, що АТ "Укрпошта" підтверджує суми заборгованості за уповноваженою організацією, зазначені в актах, однак в актах за січень 2022 не врахована сума заборгованості Управління перед АТ "Укрпошта" за надані послуги з виплати та доставки грошових допомог за грудень 2021 року у сумі 9,16 грн та за січень 2022 у сумі 117 998,52 грн. Враховуючи викладене АТ "Укрпошта" повідомило, що акти звірення за період з січня по березень 2022 року будуть підписані в разі включення в акт за січень 2022 вказаної заборгованості Управління (том 1, а. с. 150).
4.8. За змістом статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд апеляційної інстанції залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходячи з принципу вірогідності доказів, дійшов висновку, що надані в обґрунтування підстав позову докази позивача є більше вірогідними щодо обставин невиплати грошової допомоги отримувачам у грудні 2021 року, січні-березні 2022 року на рахунки позивача на загальну суму 9 250 399,93 грн.
4.9. Щодо посилань АТ "Укрпошта" на наявність підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності щодо позовних вимог про стягнення коштів за грудень 2021 року, суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Оскільки трирічний строк позовної давності припав на період, в який строк давності зупинено (2022, 2023, 2024 роки), суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що до позовних вимог за 2021 рік позовна давність не підлягає застосуванню.
4.10. Як вже зазначалося, АТ "Укрпошта", оскаржуючи судові рішення у справі з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, вказувало на те, що висновки судів попередніх інстанцій суперечать правовій позиції викладеній у постановах Касаційного господарського суду від 20.05.2020 у справі № 918/535/19 та від 12.09.2018 у справі № 910/22923/17 стосовно того, що належними доказами, що підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", у той час як в матеріалах справи таких доказів немає.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстави, зазначеної в пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, і в справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).
При цьому на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, щодо якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (такий правовий висновок наведено у пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19).
У справі № 918/535/19 (постанова Верховного Суду від 20.05.2020) спірні правовідносини стосувалися неналежного виконання відповідачем умов договору поставки від 08.08.2017 № 258/18/13 щодо повної оплати відповідачем поставленого позивачем товару - продукції виробничо-технічного призначення. 
У справі № 910/22923/17 (постанова Верховного Суду від 12.09.2018) спір виник у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу від 30.12.2015 № 16-224-Н в частині оплати отриманого природного газу у передбачений договором строк. 
Водночас колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що норми матеріального права застосовуються судами з урахуванням конкретних обставин справи та поданих сторонами доказів у межах конкретного предмета доказування. При цьому цитування скаржником окремих висновків, наведених у вказаних ним постановах Верховного Суду, не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
У справі, в якій подано касаційну скаргу, фактичні обставини, встановлені судами на підставі оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з урахуванням вимог законодавства, яке регулює спірні правовідносини та виходячи з принципу вірогідності доказів, які свідчать про перерахунок позивачем коштів для соціальних виплат у спірний період та не виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором щодо виплати таких коштів, що є підставою для їх повернення, що зумовило задоволення позову, натомість відповідно до імперативних положень частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України у суду касаційної інстанції відсутні повноваження вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).
Встановлення обставин справи, дослідження й оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц та Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19).
У свою чергу, Верховний Суд є судом права, а не факту, тому діючи у межах повноважень та порядку, визначених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, він не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку (постанови Верховного Суду від 03.02.2020 у справі № 912/3192/18, від 12.11.2019 у справі № 911/3848/15, від 02.07.2019 у справі № 916/1004/18). 
Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою АТ "Укрпошта" на судові рішення у справі згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу.
Крім того колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на тому, що як зазначено Управлінням соціального захисту населення у відзиві на касаційну скаргу АТ "Укрпошта" на виконання судових рішень у справі, яка розглядається, у жовтні 2025 року повернуло на реєстраційні рахунки Управління 9 250 399,93 грн кошти грошової допомоги та 111 005,00 грн судового збору за подання позову, які, у свою чергу, Управління відповідно до Бюджетного кодексу України перерахувало в дохід державного та місцевого бюджетів. 
4.11. Оскаржуючи судові рішення у справі з підстави, передбаченої у пункті 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, АТ "Укрпошта" вказувало на застосуванні судами положення Порядку № 1279 за відсутності висновків Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, дійшовши помилкових висновків, що відповідач в силу вимог цього Порядку має забезпечити внесення інформації про виплату та її збереження в електронному вигляді і саме на відповідача покладено обов`язок складання та надання звітних (первинних) документів, зокрема в електронному вигляді та обов`язок щодо вжиття всіх заходів, спрямованих на збереження інформації про виплату.
Відповідно до приписів пункту 3 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Зі змісту пункту 3 частини статті 287 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики, шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
Суд виходить з того, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.
Водночас у наведеному випадку скаржник не обґрунтував необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування загальних норм, а саме пункту 13 Порядку № 1279, яким передбачений порядок та строки передачі відомостей та інші супровідних документів до уповноваженої організації як у паперовому, так і в електронному вигляді, а аргументи заявника касаційної скарги фактично ґрунтуються на власних запереченнях висновків судів, покладених в основу судових рішень та стосуються виключно незгоди з встановленими судами обставинами справи. 
Проте з огляду на визначені у статті 300 Господарського процесуального кодексу України межі розгляду справи судом касаційної інстанції переоцінка доказів та встановлення по новому обставин справи не належить до повноважень Верховного Суду, а отже, відповідні доводи не є належним обґрунтуванням необхідності формування Верховним Судом висновку щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах. 
Отже, зважаючи на викладене, а також межі розгляду справи судом касаційної інстанції та підстави для відмови у позові, колегія суддів визнає недоведеною наведену скаржником підставу касаційного оскарження, визначену у пункті 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
4.12. Щодо оскарження АТ "Укрпошта" судових рішень з підстави, передбаченої у пункті 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскільки, на думку скаржника, судами встановлені обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України), а також судами не досліджено належним чином зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи та є підставою для скасування судових рішень у справі (пункт 1 частини 3 статті 310 вказаного Кодексу), колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
У разі посилання на встановлення судами обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, скаржник повинен вказати, який із доказів, на його думку, є недопустимим, та обґрунтувати таке твердження, а також зазначити, які обставини встановлено на підставі цього доказу, чому вони є суттєвими або як вони вплинуть на прийняття оскаржуваного рішення.
Колегія суддів зазначає, що законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлюється, зокрема, порядком оцінки доказів і визначенням відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України їх якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору вірогідності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 Господарського процесуального кодексу України).
Разом із тим за приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Отже, неналежні докази та недопустимі докази - це різні поняття. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 910/13647/19.
Система доказування у господарському процесі засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами у справі. Посилаючись на ту чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді, сторона повинна доводити такі обставини доказами (статті 13, 74 Господарського процесуального кодексу України).
За змістом статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з положеннями статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює потребу співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Отже, з введенням у дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Верховний Суд неодноразово наголошував, що алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим і залежить насамперед від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Предмет доказування формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 910/4994/18, постанови Верховного Суду від 10.07.2024 у справі № 914/1574/23, від 02.07.2024 у справі № 910/12295/23, від 14.05.2024 у справі № 910/4437/23).
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Отже, недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону. Відповідно тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.03.2021 у справі № 922/2319/20, від 16.02.2021 у справі № 913/502/19, від 13.08.2020 у справі № 916/1168/17, від 16.03.2021 у справі № 905/1232/19.
Скаржник не обґрунтовує таких тверджень та не доводить наявності встановлених законом обставин, які би зумовлювали визнання доказів недопустимими. Отже, такі доводи не можна визнати аргументованими, тому вони відхиляються колегією суддів як такі, що спрямовані на переоцінку доказів, наявних у справі, з метою встановлення інших фактичних обставин справи, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. 
Саме лише прагнення скаржника здійснити нову перевірку обставин справи та переоцінку доказів у ній не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень попередніх інстанцій, оскільки згідно з імперативними приписами статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, додатково перевіряти докази.
Суди попередніх інстанцій здійснюючи розгляд справи, дослідили обставини справи та наявні у ній докази, надали оцінку всім доводам сторін та установили обставини щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.
5. Висновки Верховного Суду
5.1. Згідно зі статтею 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом частини 1 статті 300 цього Кодексу, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
5.2. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
5.3. Ураховуючи те, що доводи касаційної скарги скаржника щодо оскаржень судових рішень з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не знайшли свого підтвердження, Верховний Суд, переглянувши оскаржувані у справі судові рішення у межах доводів та вимог касаційної скарги, вважає, що касаційне провадження у справі за касаційною скаргою, відкрите з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, слід закрити, а з інших підстав - судові рішення залишити без змін.
6. Розподіл судових витрат
6.1. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на скаржника.
Керуючись статтями 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Укрпошта" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2025 у справі № 913/23/25, відкрите з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити. 
2. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укрпошта" залишити без задоволення.
3. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2025 у справі № 913/23/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий Т. Б. Дроботова

Судді Н. О. Багай 
Ю. Я. Чумак