ПОСТАНОВА 
Іменем України

25 листопада 2025 року                                                 м. Кропивницький

справа № 399/298/25
провадження № 22-ц/4809/1461/25 

       Кропивницький апеляційний суд у складі: 

               головуючого судді - Письменного О.А., 
               суддів - Дьомич Л.М., Мурашка С.І., 
               при секретарі –  Зайченко В.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури на ухвалу Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 17 липня 2025 року (суддя Шульженко В.В.) у справі за позовом Заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури, в інтересах держави, в особі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агродар ЛТД», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державне підприємство «Конярство України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Онуфріївська селищна рада Олександрійського району Кіровоградської області про витребування земельної ділянки, скасування права оренди земельної ділянки,- 

встановив:

У березні 2025 року Заступник керівника Кіровоградської обласної прокуратури, в інтересах держави, в особі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області, звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агродар ЛТД», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державне підприємство «Конярство України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Онуфріївська селищна рада Олександрійського району Кіровоградської області, в якому просив витребувати на користь держави України в особі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області з володіння ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 3524655100:02:000:0563, що розташована на території Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області та скасувати державну реєстрацію іншого речового права – права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Агродар ЛТД» щодо вказаної земельної ділянки.
Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 17 липня 2025 року позов залишено без розгляду.
В апеляційній скарзі Перший заступник керівника Кіровоградської обласної прокуратури посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що після відкриття провадження у справі суд залишив позовну заяву без руху, відповідно до ухвали від 03.07.2025, а в подальшому залишаючи ухвалою від 17.07.2025 позовну заяву без розгляду, суд застосував ч. 4 ст. 177 ЦПК України, яка доповнена абзацом другим відповідно до Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», який набрав чинності 09.04.2025.
При цьому вказав, що станом на момент реалізації прокурором повноважень з представництва інтересів держави в суді шляхом звернення до суду з позовом, діяла редакція ст.177 ЦПК України яка визначала перелік документів, що додаються до позовної заяви, що було дотримано і виконано. 
Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. 
Норми ЦПК України підлягають застосуванню в редакції, чинній на час вчинення окремої процесуальної дії - звернення прокурора з позовом до суду (березень 2025 року). 
Також зазначив, що ОСОБА_1 набув спірну земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 3524655100:02:000:0563), розташовану на території Онуфріївської територіальної громади, на підставі рішення сесії Онуфріївської селищної ради №1548 від 26.07.2021. Зазначена земельна ділянка була передана йому у власність безоплатно для ведення особистого селянського господарства.
Згідно з ч. 5 ст. 390 ЦК України держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника.
Тобто, для застосування ч. 5 ст. 390 ЦК України у відносинах між власником майна та відповідачем, має бути третя особа, з вини якої майно незаконно вибуло з володіння власника (третя особа, яка не мала права його відчужувати), і в якої добросовісний набувач придбав майно за відплатним договором, понісши при цьому певні витрати.
Вказав, що ОСОБА_1  є первісним набувачем права власності на земельну ділянку, яку він набув безоплатно та з порушення вимог законодавства. Земельна ділянка вибула не з волі законного володільця, а тому ОСОБА_1 не може не може вважатися добросовісним набувачем, оскільки правові підстави для такого набуття були відсутні.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що 17 липня 2025 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» від 12 березня 2025 року № 4292-ІХ, а тому, в силу положень ст.ст.390,391 ЦК України, п. 2 Розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 4292-ІХ, ч. 4ст. 177 ЦПК України прокурор мав усунути недоліки позовної заяви, шляхом внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми в розмірі оцінки (експертно-грошова оцінка земельних ділянок), здійсненої в порядку, визначеному Законом України «Про оцінку земель».
Прокурор вказані вимоги суду не виконав, а тому суд визнав за доцільне позовну заяву залишити без розгляду.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.
Відповідно до ч. ч. 3, 4ст. 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.
Відповідно до ч. 4ст. 177 ЦПК України (в редакції чинній на час звернення прокурора до суду) до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» № 4292-ІХ від 12 березня 2025 року, згідно з яким ст.390 ЦК України доповнено ч. 5 наступного змісту: «Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.
Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.
Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника.
Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».
Частину 4 статті 177 ЦПК України доповнено абзацом 2 такого змісту: «У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».
Статтю 265 ЦПК України доповнено частиною 14 такого змісту: «14. У разі відмови у задоволенні позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду суд вирішує питання про повернення позивачу внесених ним на депозитний рахунок суду грошових коштів як компенсації вартості майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, а у разі задоволення позову - про перерахування грошових коштів на користь добросовісного набувача».
Відповідно до ч. 11 ст. 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175,177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.
У позовній заяві йдеться про застосування положень ЦК, предметом позову про витребування майна є вимога власника, який не є володільцем цього майна, до особи, яка заволоділа останнім, про повернення його з чужого незаконного володіння.
За статтею 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо: 1) воно було продане або передане у власність у порядку, встановленому для виконання судових рішень; 2) воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна.
Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Матеріалами справи підтверджується, що предметом позовних вимог заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури є витребування на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області з володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 3524655100:02:000:0563, що розташована на території Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області та скасування державної реєстрації іншого речового права права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Агродар ЛТД» щодо земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером 3524655100:02:000:0563, що розташована на території Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області (том 1 а. с. 1-19).
Звертаючись до суду з позовом, прокурор керувався нормами Цивільного законодавства, які регламентують право власника на витребування майна від добросовісного набувача, так як за ч. 5 ст. 12 ЦК України, добросовісність презюмується, тобто особа вважається добросовісною, поки не буде доведено протилежне.
Ухвалою місцевого суду від 03.07.025 залишено позовну заяву без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви у п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Запропоновано надати до суду експертно-грошову оцінку земельної ділянки;  в разі збільшення вартості спірної земельної ділянки, відповідно до експертно-грошової оцінки, доплатити розмір судового збору відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» (ст.4), документ підтверджуючий доплату судового збору надати до суду; внести на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі вартості спірного майна,оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, надати суду документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду зазначених грошових коштів.
У заяві прокурора зазначено, що він не має законних підстав замовити експертну грошову оцінку земельної ділянки через відсутність у нього правомочностей володіння або користування майном, як це визначено ч.2 ст.11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».
У позові прокурор зокрема зазначає, що спірна земельна ділянка була та на сьогодні є державною формою власності, а ДП «Конярство України» є її постійним користувачем, а тому вказана земельна ділянка не вважається землями комунальної власності територіальної громади.
Даних про те, що суду було надано експертно-грошову оцінку земельної ділянки, чинної на дату подання заяви, та документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, матеріали справи не містять.
У зв`язку з викладеним, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно застосувавши положення ч. 4ст. 177, ч. 11 ст.187, ч. 14 ст.265 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними.
Так, відповідно до ст. 1 ЗУ «Про оцінку землі» експертна грошова оцінка земельних ділянок - результат визначення вартості земельної ділянки та пов`язаних з нею прав оцінювачем (експертом з питань оцінки земельної ділянки) із застосуванням сукупності підходів, методів та оціночних процедур, що забезпечують збір та аналіз даних, проведення розрахунків і оформлення результатів у вигляді звіту.
Таким чином, сторона на виконання вимог закону повинна надати оцінку спірної земельної ділянки у відповідності до положень Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» № 4292-ІХ від 12 березня 2025 року.
Обґрунтування, що норми ч. 4 ст. 177 ЦПК України не мають зворотної дії в часі та відповідно не підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, не заслуговують на увагу суду, з огляду на таке.
Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.
Згідно розділу II. Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» № 4292-ІХ від 12 березня 2025 року, який набрав чинності09 квітня 2025 року цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом.
Цими ж перехідними положеннями внесено зміни і до норм ст. ст.177,185,265 ЦПК України.
З системного аналізу норм даного закону і його Прикінцевих і перехідних положень вбачається, що якщо положення цього закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, тобто нормист. 390 ЦК України, то в даному випадку слід застосовувати і норми ст.ст.177,185,265 ЦПК України, чинні на час розгляду таких справ в суді першої інстанції відповідно до ч. 3ст. 3 ЦПК України.
У ст. 390 ЦК України, яка у відповідності до Закону № 4292-ІХ доповнена ч. 5 визначено, що суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади,органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.
Тлумачення вказаної статті свідчить про імперативність її норм, зокрема, встановлює обов`язок органу місцевого самоврядування або прокурора вносити вартість нерухомого майна на депозитний рахунок суду, що є передумовою для подальшого розгляду справи з метою забезпечення можливості дотримання і виконання вимог закону на момент ухвалення рішення у справі, незалежно від результату розгляду справи.
При цьому, в разі незастосування даних норм ЦПК України буде неможливо застосувати та виконати при вирішенні даного спору вимоги ст. 390 ЦК України в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна.
Обов`язковість врахування положень Закону України від 12 березня 2025 року № 4292-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» також відображено у постановах ВС, зокрема у постановах від 30 квітня 2025 року у справі № 686/14711/21, 07 травня 2025 року у справі № 128/680/21, від 21 травня 2025 року у справі № 678/1280/21.
Доводи щодо «добросовісності» набувача землі, на стадій залишення позовної заяви без руху не відповідають принципам судочинства, так як суд не надає оцінку добросовісності чи недобросовісності особи на даній стадії. Це встановлюється при вирішенні спору по суті. За правилами ч. 5 ст. 12 ЦК України, добросовісність презюмується, тобто особа вважається добросовісною, поки не буде доведено протилежне.
Також не відповідає дійсності твердження про те, що ОСОБА_1  є первісним набувачем права власності на земельну ділянку, тому він набув її безоплатно та ніби то з порушення вимог законодавства. 
Зокрема, у позові прокурор зазначає, що спірна земельна ділянка була державною формою власності та вибула з неї незаконно за рішенням Онуфріївської селищної ради №860 від 15.06.2021 «Про державну реєстрацію права комунальної власності за територіальною громадою». 
Тобто, позивач сам підтверджує, що ОСОБА_1 не є первісним набувачем права власності на земельну ділянку після вибуття її з державної власності, оскільки цьому передувало переведення її у комунальну власність.
Суд звертає увагу, що сторона, в силу норм ЦПК України, не позбавлена повторної можливості звернутись в суд з новим позовом і обґрунтовувати позовні вимоги, посилаючись на відповідні положення законодавства, усунути недоліки, що стали підставою залишення позову без розгляду у даній справі.
Таким чином доводи апеляційної скарги висновку суду першої інстанції не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, та зводяться до власного тлумачення норм права позивачем.
Оскільки суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, стаття 375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, - 

ухвалив:

Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури залишити без задоволення. 
Ухвалу Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 17 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15.12.2025.

Судді: 

О.А.Письменний Л.М. Дьомич С.І. Мурашко