ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

09 лютого 2026 року	Справа №160/1836/26 	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маковської О.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Центрально-міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, треті особи: ОСОБА_2 та Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Центрально-міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, треті особи: ОСОБА_2 та Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій позивач просить:
- визнати протиправними (незаконними) рішення, дії та триваючу бездіяльність Центрально-міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), код ЄДРПОУ 34545876 щодо: «неприйняття до виконання 3 (трьох) виконавчих листів від 25.11.2025 року Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/8108/25; не вчинення дій та заходів (триваюча бездіяльність) з метою примусового виконання судового рішення у справі №160/8108/25 імперативно внормованих Законом України «Про виконавче провадження» всупереч статті 19 Конституції України; - порушення права позивача на належне врядування (Good Governance) та протиправне впровадження в службовій діяльності принципу «неналежне врядування» (maladministration) в контексті вчинення неефективних, суперечливих та свавільні дій, що порушують права людини, зокрема право власності (ст. 1 Протоколу №1) та право на справедливий суд (ст. 6 – виконання рішення суду – є стадією судового процесу); - порушення права позивача на правову визначеність (res judicata) в контексті законних очікувань Позивача (legitimate expectations), що орган державної влади (відповідач) буде діяти виключно на підставі та у спосіб, як внормовано у статті 19 Конституції України, що призведе до очікуваного для Позивача результату - в даному випадку прийняття до виконання виконавчих документів у строк, що не перевищує двох робочих днів; - порушення права Позивача, як повіреного у цивільно-правових відносинах з довірителем ( ОСОБА_2 , третя особа на стороні Позивача), на вчасне та якісне виконання дорученого у справі № 160/8108/25 у відповідності до наданої довіреності (Додаток_9) щодо відкриття виконавчого провадження у справі №160/8108/25; - свідоме, всупереч інтересам служби, завдання Відповідачем моральної шкоди позивачу, як повіреному у виконанні дорученого, в наслідок порушення права та законного інтересу позивача (повіреного за дорученням – Додаток_9) на дотримання органом державної влади принципів правової визначеності та належне врядування в контексті отримання позивачем, як виконавцем довіреного, прогнозованого результату у відповідності до норм спеціального Закону України «Про виконавче провадження» Закону_№1404- VIII та забезпечення відповідачем примусового виконання судового рішення у справі №160/8108/25 внаслідок подання позивачем (повіреним, представником Стягувача) виконавчих листів у справі №160/8108/25»;
- зобов`язати Центрально-міський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), код ЄДРПОУ 34545876 : « прийняти до виконання 3 (три) виконавчі листи від 25.11.2025 року, видані Дніпропетровським окружним адміністративним судом у справі №160/8108/25 (оригінали документів) на 3 аркушах, що отримані Відповідачем кур`єрською доставкою 10.12.2025 року; вчинити всі необхідні та достатні дії та заходи, що внормовані Законом України «Про виконавче провадження» Закону_№1404-VIII внаслідок отримання 3 (трьох) виконавчих листів від 25.11.2025 року, видані Дніпропетровським окружним адміністративним судом у справі №160/8108/25 та для забезпечення виконання ст.129-1 Конституції України»;
- стягнути з Центрально-міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), код ЄДРПОУ 34545876 на користь позивача 25 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої тривалим порушенням Відповідачем моїх конституційних прав, принципів належного врядування та правової визначеності, протидії у здійсненні мною права на виконання дорученого з отриманням встановленого Законом_№1404-VIII результату – відкриття та здійснення виконавчого провадження у справі № 160/8108/25;
- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду у даній справі шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення у 30-денний строк з дня набрання ним законної сили.
Позовні вимоги обгрунтовані протиправними, на думку позивача - ОСОБА_1 , діями відповідача щодо неприйняття до виконання виконавчих листів, виданих стягувачу - ОСОБА_2 .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.01.2026 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.
Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить у задоволенні позову відмовити, оскільки оскаржувані рішення та дії державного виконавця є законними, обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановлено наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.09.2025 у справі №160/8108/25, яке набрало законної сили 04.11.2025, позов ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов?язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 за період з 05.07.2016 по 30.11.2016 індексації грошового забезпечення в повному розмірі, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з визначенням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців - січень 2008 року.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 за період з 05.07.2016 по 30.11.2016 індексацію грошового забезпечення, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 у повному належному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.07.2021 включно, із застосуванням щомісячної фіксованої індексації розміром 4463,15 грн. відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.07.2021 у загальній сумі 157 377,20 грн.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 05.07.2016 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 видано виконавчі листі.
В подальшому, представником стягувача - Кобяковим Вадимом Євгенійовичем, вказані листи пред`явлено до виконання до Центрально-міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
З матеріалів справи вбачається, що виконавчі листи до виконання не прийнято.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 4 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду.
Частиною 1 статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Тож завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом.
Згідно із висновком, сформованим в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 18-рп/2004 термін «порушене право», який вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». При цьому з приводу останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у наявності у особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Тобто, обов`язковою умовою судового захисту є наявність порушених прав та охоронюваних законом інтересів безпосередньо позивача з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
Згідно усталеного підходу, який знаходить своє відображення в багатьох судових рішеннях Верховного Суду, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Оскільки стягувачем у виконавчих листах, які не прийняті до виконання відповідачем, є ОСОБА_2 (а не ОСОБА_1 , який звернувся до суду з даним позовом, як позивач), то суд доходить висновку, що з даним позовом до суду повинен звертатись саме ОСОБА_2 (або його представник, в порядку визначеному КАС України).
За вказаних обставин, суд відмовляє у задоволенні заявлених позовних вимог.
Керуючись ст. 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Центрально-міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, треті особи: ОСОБА_2 та Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений ч. 6 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя О.В. Маковська