ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2026 року	справа № 380/6436/25	

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Морської Галини Михайлівни, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати протокольне рішення Атестаційної комісії Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» (УКРНОІВІ) від 31.01.2025 № 02 в частині відмови кандидату у патентні повірені ОСОБА_1 у допуску до кваліфікаційного екзамену з метою атестації у якості представника у справах інтелектуальної власності (патентного повіреного) за всіма заявленими спеціалізаціями;
- зобов`язати Атестаційну комісію Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» (УКРНОІВІ) переглянути питання щодо допуску ОСОБА_1 до кваліфікаційних екзаменів з метою атестації в якості представника у справах інтелектуальної власності (патентного повіреного) у відповідності до чинного на момент подання заяви законодавства та прийняти рішення з урахуванням висновків суду. 
Ухвалою від 04.04.2025 відкрите спрощене провадження у справі без виклику сторін.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.02.2023 ОСОБА_1 подано заяву про атестацію як представника у справах інтелектуальної власності (патентного повіреного). Реєстрація заяви Державною організацією «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» здійснена 06.02.2023 за № 3556/2023. Дана заява подана на час дії та відповідно до вимог Положення про представників у справах інтелектуальної власності (патентних повірених), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 1997 року №938, втрата чинності яким відбулася лише 17.03.2023 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 17 березня 2023 року № 233. 03.03.2023 УКРНОІВІ надіслано листа про те, що подана заява буде передана на розгляд Атестаційної комісії невідкладно після її створення. 07.10.2024 Атестаційною комісією УКРНОІВІ надіслано у відповідь повідомлення № 7567/3301-06-24 про необхідністю усунення недоліків заяви про атестацію як представника у справах інтелектуальної власності (патентного повіреного). В якості недоліків Атестаційною комісією УКРНОІВІ зазначено те, що всупереч вимог Положення про представників у справах інтелектуальної власності (патентних повірених), затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 29.12.2023 № 20599, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20.02.2024 за № 263/41608, подана заява не містить інформацію щодо ступеня вищої освіти у сферах інтелектуальної власності та технічних наук або досвіду практичної роботи у сфері технічних наук для заявленої спеціалізації діяльності «винаходи та корисні моделі. 
16 грудня 2024 року ОСОБА_1 надано мотивовану відповідь. Однак, витягом із Протоколу засідання Атестаційної комісії УКРНОІВІ №02 від 31 січня 2025 року атестаційна комісія вирішила відмовити кандидату у патентні повірені ОСОБА_1 в допуску до кваліфікаційного екзамену за всіма заявленими спеціалізаціями діяльності.
Позивачка вважає відмову протиправною та просить суд задовольнити позов.
Відповідач надіслав суду відзив, у якому заперечив проти задоволення позову, мотивуючи тим, що УКРНОІВІ виконує функції Національного органу інтелектуальної власності відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 28.10.2022 № 943-р «Деякі питання Національного органу інтелектуальної власності» (далі – НОІВ). Колегіальним органом НОІВ з визначення рівня фахової підготовленості осіб, які висловили намір набути право на зайняття діяльністю представника у справах інтелектуальної власності (патентного повіреного), згідно пункту 1 статті 23 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності» від 16.06.2020 № 703- IX, є Атестаційна комісія. 
Відповідач листом від 03.03.2023 №Вих-1868/2023 повідомив Позивача, що її заява від 02.02.2023 буде передана на розгляд Атестаційній комісії, після її створення. Крім того, було проінформовано, що можливі зміни до нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері набуття статусу патентного повіреного, її атестації та діяльності, будуть обговорюватися з профільною спільнотою публічно. Після створення і затвердження персонального складу Атестаційної комісії, така комісія має приймати рішення лише на підставі чинних нормативно-правових актів, а саме відповідно до Положення про представників у справах інтелектуальної власності (патентних повірених) та Положення про Атестаційну комісію. Відповідні положення, що є підзаконними нормативно-правовими актами, були затверджені наказом Міністерства економіки України від 29.12.2023 № 20599. 
За результатами попереднього розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.02.2023 було встановлено, зокрема, що подана кандидатом у патентні повірені заява не містять інформацію щодо наявності ступеня вищої освіти у сфері інтелектуальної власності та ступеня вищої освіти у сфері технічних наук або не менше ніж п`ятирічного досвіду практичної роботи у сфері технічних наук для заявленої спеціалізації діяльності «винаходи та корисні моделі». Більшість копій документів, наданих Позивачем, підтверджували, що вона приймала участь як представник однієї із сторін у різних справах, які стосувалися об`єктів інтелектуальної власності, та копії сертифікатів про проходження різних курсів (практикумів), але дані документи не є доказом факту наявності у Позивача вищої освіти у сфері технічних наук або не менше ніж п`ятирічний досвід практичної роботи у сфері технічних наук.
Із вказаних підстав просить суд відмовити у задоволенні позову.
Позивачка надіслала відповідь на відзив, де зазначила, що щодо твердження про відсутність вищої освіти у сфері технічних наук або п`ятирічного досвіду для спеціалізації «винаходи та корисні моделі» інформуємо суд, що станом на дату подання заяви ОСОБА_1 такої вимоги не існувало, у зв`язку із чим така вимога відносно позивача є незаконною.
Стверджує: «…На момент отримання позивачем освіти (2008–2009 роки) в Україні не існувало окремої спеціальності «Інтелектуальна власність» як самостійної галузі знань. Це підтверджується листом Міністерства освіти і науки України № 3/3006-25 від 04.04.2025 отриманим на адвокатський запит Вовк У. Я., що діяла в інтересах ОСОБА_1 . У листі МОН зазначається, що спеціальність «Інтелектуальна власність» (7.000002/8.000002 за переліком 1997 року) відповідає спеціальності 7.18010011 (8.180100111) (перелік 2010 року) “ Інтелектуальна власність****” , тобто була включена до специфічних категорій і зіставлена з напрямами «Правознавство» (пізніше – «Право», код 081) та іншими спеціальностями лише з 2010 року (наказ МОН № 1067 від 09.11.2010). Отже, у 2009 році освіта позивача за спеціальністю «Правознавство» з курсом «Інтелектуальна власність» відповідала тогочасним стандартам підготовки фахівців у сфері інтелектуальної власності. Будь-якого іншого визначення вищої освіти у сфері інтелектуальної власності законодавчими актами не передбачалося…. Дипломи позивача 2008-2009 років та додатки до них підтверджують, що позивач пройшла курс «Інтелектуальна власність» (обсяг – 24 години, оцінка – зараховано), який був інтегрований у програму підготовки юристів. Диплом Позивача відповідає цій вимозі, оскільки освітня програма містила відповідну дисципліну. Відсутність у 2008-2009 роках стандартів ЄКТС (введених пізніше Законом України «Про вищу освіту» № 1556-VII від 01.07.2014) не може ретроспективно применшувати цінність здобутої освіти…».
Відповідач надіслав суду заперечення на відповідь на відзив, де повторив аргументи відзиву.
Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив наступне.
02.02.2023 ОСОБА_1 подала заяву про атестацію як представника у справах інтелектуальної власності (патентного повіреного). Реєстрація заяви Державною організацією «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» (УКРНОІВІ) здійснена 06.02.2023 за № 3556/2023.
03.03.2023 УКРНОІВІ надіслано листа про те, що подана заява буде передана на розгляд Атестаційної комісії невідкладно після її створення.
07.10.2024 Атестаційна комісія УКРНОІВІ надіслала позивачці повідомлення № 7567/3301-06-24 про необхідністю усунення недоліків заяви про атестацію як представника у справах інтелектуальної власності (патентного повіреного). В якості недоліків Атестаційною комісією УКРНОІВІ зазначено те, що всупереч вимог Положення про представників у справах інтелектуальної власності (патентних повірених), затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 29.12.2023 №20599, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20.02.2024 за №263/41608, подана заява не містить інформацію щодо ступеня вищої освіти у сферах інтелектуальної власності та технічних наук або досвіду практичної роботи у сфері технічних наук для заявленої спеціалізації діяльності «винаходи та корисні моделі.
16 грудня 2024 року ОСОБА_1 надіслала відповідь та зазначила, що заява ОСОБА_1 була подана на час дії та відповідно до вимог Положення про представників у справах інтелектуальної власності (патентних повірених), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 1997 року №938, втрата чинності яким відбулася лише 17.03.2023 року. Відповідно при розгляді даної заяви атестаційна комісія повинна керуватися нормативно правовим актом діючим на момент даного звернення - а саме Положенням про представників у справах інтелектуальної власності (патентних повірених), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 1997 року №938. Зазначила, що інтелектуальна власність не є відокремленою дисципліною, а інтегрована у правознавство як одна із його галузей, що робить її частиною грунтовної підготовки юриста, відтак отримана нею повна вища освіта, яка підтверджується дипломом магістра права, виданого ЛНУ імені І.Франка 2009 року включала спеціалізований курс з інтелектуальної власності, а отже до заяви долучено документ, що підтверджує повну вищу освіту у сфері охорони інтелектуальної власності.
Атестаційна комісія УКРНОІВІ на засіданні 31 січня 2025 року вирішила відмовити кандидату у патентні повірені ОСОБА_1 в допуску до кваліфікаційного екзамену за всіма заявленими спеціалізаціями діяльності (витяг із Протоколу засідання №02). 
Підставами відмови зокрема зазначено: відсутність щодо заявника підстав, визначених абзацами другим, четвертим та п`ятим пунктом 2 глави 3 розділу ІV Положення про Атестаційну комісію Національного органу інтелектуальної власності, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 19.07.2019 № 1241, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.08.2019 за № 919/33890 (у редакції наказу Міністерства економіки України від 29.12.2023 № 20599): не підтверджено вимогу щодо вищої освіти у сфері інтелектуальної власності та у сфері технічних наук.
Не погодившись із відмовою, позивачка звернулась до суду.
Щодо твердження позивачки, що Атестаційна комісія при розгляді її заяви повинна була керуватися законодавством, яке діяло на дату, вказану у заяві, тобто 02.02.2023, суд зазначає наступне.
Із матеріалів справи слідує, що відповідач листом від 03.03.2023 №Вих-1868/2023 повідомив ОСОБА_1 , що її заява від 02.02.2023 буде передана на розгляд Атестаційній комісії, після її створення. Крім того, було проінформовано, що можливі зміни до нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері набуття статусу патентного повіреного, її атестації та діяльності, будуть обговорюватися з профільною спільнотою публічно.
Після створення і затвердження персонального складу Атестаційної комісії, така комісія має приймати рішення лише на підставі чинних нормативно-правових актів, а саме відповідно до Положення про представників у справах інтелектуальної власності (патентних повірених) та Положення про Атестаційну комісію. Відповідні положення, що є підзаконними нормативно-правовими актами, були затверджені наказом Міністерства економіки України від 29.12.2023 № 20599.
Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. 
Відповідно до вимог частин першої та другої ст. 57 Закону України «Про правотворчу діяльність» дія нормативно-правового акта у часі – це реалізація нормативно правового акта щодо суспільних відносин, що виникли після набрання ним чинності або до набрання ним чинності і тривали станом на дату набрання актом чинності. Дія нормативно-правового акта поширюється на суспільні відносини, що виникли (тривають) після набрання ним чинності, якщо інше не передбачено Конституцією України чи законом. Дія нормативно-правового акта починається з моменту набрання ним чинності, якщо інше не передбачено законом, і закінчується моментом припинення його дії. 
Відтак суд погоджується із відповідачем, що до заяви позивачки має застосовуватись законодавство, що діяло на момент її розгляду, оскільки позивачка має намір атестуватись як представник у справах інтелектуальної власності і має відповідати вимогам до кандидатів на час прийняття рішення про допуск до атестації.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судом встановлено, що УКРНОІВІ виконує функції Національного органу інтелектуальної власності відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 28.10.2022 № 943-р «Деякі питання Національного органу інтелектуальної власності» (далі - НОІВ).
Колегіальним органом НОІВ з визначення рівня фахової підготовленості осіб, які висловили намір набути право на зайняття діяльністю представника у справах інтелектуальної власності (патентного повіреного), згідно пункту 1 статті 23 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності» від 16.06.2020 № 703- IX, є Атестаційна комісія. 
11.03.2024 набрав чинності наказ Міністерства економіки України від 29.12.2023 № 20599 «Про затвердження Положення про представників у справах інтелектуальної власності (патентних повірених) та внесення змін до положень з питань атестації та ведення державного реєстру представників у справах інтелектуальної власності (патентних повірених)».
Наказом Міністерства економіки України від 26.09.2024 № 24028 затверджено склад Атестаційної комісії Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» (далі - Атестаційна комісія). Відповідно до Положення про Атестаційну комісію Національного органу інтелектуальної власності, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 19.07.2019 № 1241, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.08.2019 за № 919/33890 (у редакції наказу Міністерства економіки України від 29.12.2023 № 20599) (далі - Положення про Атестаційну комісію), до складу Атестаційної комісії входять чотири працівники УКРНОІВІ, один працівник Мінекономіки, а також чотири патентних повірених, які мають досвід практичної роботи у сфері правової охорони інтелектуальної власності не менше ніж десять років.
Оголошення про затвердження Атестаційної комісії розміщено 27.09.2024 на офіційному вебсайті УКРНОІВІ за посиланням https://nipo.gov.ua/zatverdzheno-skladatestatsijnoi-komisii/. А також опубліковано склад Атестаційної комісії у розділі «Склад» сервісу «Атестаційна комісія» офіційного вебсайту УКРНОІВІ за посиланням https://nipo.gov.ua/atestatsijna-komisiia-pp/.
Положення про представників у справах інтелектуальної власності (патентних повірених), затверджене наказом Міністерства економіки України від 29.12.2023 № 20599, зареєстроване у Міністерстві юстиції України 20.02.2024 за № 263/41608 (далі - Положення про представників у справах інтелектуальної власності (патентних повірених)) визначає правовий статус представників у справах інтелектуальної власності (патентних повірених) і регулює відносини, пов`язані з набуттям, реалізацією та припиненням права на зайняття діяльністю патентного повіреного.
Відповідно до пункту 4 розділу І Положення про представників у справах інтелектуальної власності (патентних повірених), патентним повіреним може бути фізична особа, яка: є громадянином України; володіє державною мовою; має вищу освіту у сфері інтелектуальної власності; має вищу освіту у сфері технічних наук або не менше ніж п`ятирічний досвід практичної роботи в цій сфері - додатково для спеціалізації діяльності «винаходи та корисні моделі»; має вищу освіту в галузі права - додатково для спеціалізації діяльності «юридичні послуги»; має не менше ніж п`ятирічний досвід практичної роботи у сфері інтелектуальної власності.
Отже, враховуючи вимоги пункту даного Положення про представників у справах інтелектуальної власності (патентних повірених), обов`язковими умовами для патентного повіреного є наявність в нього громадянства України, володіння державною мовою, вищої освіти у сфері інтелектуальної власності та не менше ніж п`ятирічного досвіду практичної роботи у сфері інтелектуальної власності. Разом з тим, вимога щодо наявності вищої освіти в галузі права є обов`язковою додатковою вимогою для спеціалізації діяльності «юридичні послуги».
Згідно з пунктом 2 розділу IV Положення про представників у справах інтелектуальної власності (патентних повірених) особа, яка висловила намір набути право на зайняття діяльністю патентного повіреного, подає до УКРНОІВІ заяву про атестацію її як патентного повіреного, а також інші документи, визначені Положенням про Атестаційну комісію.
Пунктом 1 глави 2 розділу ІV Положення про Атестаційну комісію передбачено, що кандидат у патентні повірені подає до УКРНОІВІ заяву про атестацію, складену за формою, наведеною в додатку до Положення.
Відповідно до пункту 8 форми заяви, у ній зазначаються підтвердження наявності відповідного ступеня вищої освіти.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 глави 3 розділу ІV Положення про Атестаційну комісію, подані кандидатами у патентні повірені документи Атестаційна комісія розглядає на засіданні та приймає рішення про допуск чи відмову в допуску кандидата в патентні повірені до кваліфікаційного екзамену.
Згідно з пунктом 2 глави 3 розділу IV Положення про Атестаційну комісію, Атестаційна комісія приймає рішення про відмову в допуску кандидата в патентні повірені, патентного повіреного до кваліфікаційного екзамену в разі: якщо він не є громадянином України (абзац другий пункту 2 глави 3 розділу IV Положення про Атестаційну комісію); якщо він не має чи не зміг підтвердити документально вимогу щодо освіти (абзац третій пункту 2 глави 3 розділу IV Положення про Атестаційну комісію); якщо він не має чи не зміг підтвердити документально досвід практичної роботи у сфері інтелектуальної власності (абзац четвертий пункту 2 глави 3 розділу IV Положення про Атестаційну комісію); якщо він є працівником УКРНОІВІ, Мінекономіки, підприємства, установи, організації, що входить до державної системи правової охорони інтелектуальної власності, або особою, якій діяльність патентного повіреного заборонена законодавством (абзац п`ятий пункту 2 глави 3 розділу IV Положення про Атестаційну комісію).
Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу ІV Положення про Атестаційну комісію рішення про відмову в допуску кандидата у патентні повірені до кваліфікаційного екзамену приймається на засіданні Атестаційної комісії і оформлюється протоколом.
Згідно з пунктом 4 глави 3 розділу ІV Положення про Атестаційну комісію, витяг з протоколу надсилається кандидату у патентні повірені протягом п`яти робочих днів з дати складання протоколу.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 глави 3 розділу ІV Положення про Атестаційну комісію, подані кандидатами у патентні повірені документи Атестаційна комісія розглядає на засіданні та приймає рішення про допуск чи відмову в допуску кандидата в патентні повірені до кваліфікаційного екзамену. Згідно з абзацом третім пункту 2 глави 3 розділу IV Положення про Атестаційну комісію, Атестаційна комісія приймає рішення про відмову в допуску кандидата в патентні повірені до кваліфікаційного екзамену в разі, якщо він не має чи не зміг підтвердити документально вимогу щодо освіти. Абзацами четвертим та шостим пункту 4 розділу І Положення про представників у справах інтелектуальної власності (патентних повірених)) передбачено, що патентним повіреним може бути фізична особа, яка: має вищу освіту у сфері інтелектуальної власності (абзац четвертий пункту 4 розділу І Положення про представників у справах інтелектуальної власності (патентних повірених)); має вищу освіту в галузі права - додатково для спеціалізації діяльності «юридичні послуги» (абзац шостий пункту 4 розділу І Положення про представників у справах інтелектуальної власності (патентних повірених)).
Відповідно до Закону України «Про вищу освіту» громадяни України вільні у виборі закладу вищої освіти, форми здобуття вищої освіти і освітньої програми. Підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється за відповідними освітніми програмами. Заклад вищої освіти на підставі відповідної освітньої програми розробляє навчальний план, що визначає обсяг освітніх компонентів у кредитах ЄКТС, форми організації освітнього процесу, види та обсяг навчальних занять, графік освітнього процесу, форми поточного і підсумкового контролю, що забезпечують досягнення здобувачем відповідного ступеня вищої освіти програмних результатів навчання. Документ про вищу освіту видається закладом вищої освіти лише за акредитованою освітньою програмою.
Відповідно до наказу Міністерства економіки України від 29.12.2023 № 20599 «Про затвердження Положення про представників у справах інтелектуальної власності (патентних повірених) та внесення змін до положень з питань атестації та ведення державного реєстру представників у справах інтелектуальної власності (патентних повірених)».
Пунктом 3 Положення про представників у справах інтелектуальної власності (патентних повірених), було визначено вимоги до патентного повіреного, а саме: патентний повірений повинен бути громадянином України, який: постійно проживає в Україні; має повну вищу освіту, а також повну вищу освіту в сфері охорони інтелектуальної власності; має не менш як п`ятирічний досвід практичної роботи у сфері охорони інтелектуальної власності; склав кваліфікаційні екзамени, пройшов атестацію і одержав свідоцтво на право займатися діяльністю патентного повіреного.
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» № 3689-XII від 15.12.1993 (зі змінами) іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи та інші особи, які мають місце постійного проживання чи постійне місцезнаходження за межами України, у відносинах з НОІВ реалізовують свої права через представників у справах інтелектуальної власності (патентних повірених), зареєстрованих згідно з положенням, яке затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності.
Судом встановлено, що у витягу з протоколу № 02 засідання Атестаційної комісії Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» від 31.01.2025, а саме у пункті 19 порядку денного зазначено, що «Атестаційна комісія встановила: «… відсутність щодо заявника підстав, визначених абзацами другим, четвертим та п`ятим пункту 2 глави 3 розділу ІV Положення; … кандидат у патентні повірені документально підтвердила вимогу щодо наявності вищої освіти в галузі права – додатково для спеціалізації діяльності «юридичні послуги», однак не змогла підтвердити вимогу щодо вищої освіти у сфері інтелектуальної власності та у сфері технічних наук або не менше ніж п`ятирічний досвід практичної роботи в цій сфері - додатково для спеціалізації діяльності «винаходи та корисні моделі» (абзац третій пункту 2 глави 3 розділу ІV Положення про Атестаційну комісію Національного органу інтелектуальної власності, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 19.07.2019 № 1241, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.08.2019 за № 919/33890 (у редакції наказу Міністерства економіки України від 29.12.2023 № 20599))…».
Отже, Атестаційна комісія встановила, що відсутні підстави, визначені абзацами другим, четвертим та п`ятим пункту 2 глави 3 розділу ІV Положення, а саме: відсутні підстави вважати, що позивач не є громадянином України. Відсутні підстави вважати, що позивач не має чи не зміг підтвердити документально досвід практичної роботи у сфері інтелектуальної власності. Відсутні підстави вважати, що позивач є працівником УКРНОІВІ, Мінекономіки, підприємства, установи, організації, що входить до державної системи правової охорони інтелектуальної власності, або особою, якій діяльність патентного повіреного заборонена законодавством.
При цьому, Атестаційна комісія встановила, що кандидат у патентні повірені не має чи не зміг підтвердити документально вимогу щодо освіти, а саме, щодо вищої освіти у сфері інтелектуальної власності.
Згідно пункту 2 глави 3 розділу ІV Положення про Атестаційну комісію визначено наступні дані:
Атестаційна комісія приймає рішення про відмову в допуску кандидата в патентні повірені, патентного повіреного до кваліфікаційного екзамену в разі:
якщо він не є громадянином України;
якщо він не має чи не зміг підтвердити документально вимогу щодо освіти;
якщо він не має чи не зміг підтвердити документально досвід практичної роботи у сфері інтелектуальної власності;
якщо він є працівником УКРНОІВІ, Мінекономіки, підприємства, установи, організації, що входить до державної системи правової охорони інтелектуальної власності, або особою, якій діяльність патентного повіреного заборонена законодавством.
Щодо наявності у позивачка вищої освіти у сфері інтелектуальної власності, суд зазначає наступне.
Позивачка як кандидат у патентні повірені на підтвердження вимоги щодо вищої освіти у сфері інтелектуальної власності надала копію диплома магістра за спеціальністю «Правознавство» серії НОМЕР_1 від 30.06.2009. Копія додатку до нього (серія 12 ВД № 6150400) містить наступну інформацію: напрям підготовки/спеціальність «Правознавство», спеціалізація «Нормопроектування». Програма навчання включала, зокрема, дисципліну «Інтелектуальна власність» (навчальний час – 24 години, оцінка – зараховано).
Абзацом четвертим пункту 4 розділу І Положення про представників у справах інтелектуальної власності (патентних повірених) встановлено, що патентним повіреним може бути фізична особа, яка має вищу освіту у сфері інтелектуальної власності. 
Згідно з пунктом 5 глави 2 розділу ІV Положення, документами, що підтверджують наявність вищої освіти у сфері інтелектуальної власності, є копія диплома про вищу освіту за освітньою програмою, яка включає інтелектуальну власність, отриманого в Україні та/або в іноземних державах та визнаного в Україні в установленому законом порядку. 
Відповідно до Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 № 1556-VII (далі – Закон) громадяни України вільні у виборі закладу вищої освіти, форми здобуття вищої освіти і спеціальності. Підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється за відповідними освітніми чи науковими програмами відповідно до стандартів вищої освіти, затверджених Міністерством освіти і науки України. Заклад вищої освіти самостійно визначає перелік дисциплін, практик та інших освітніх компонентів, необхідний для набуття визначених стандартом компетентностей. Документ про вищу освіту державного зразка видається закладом вищої освіти тільки за акредитованою освітньою програмою. Здобуття вищої освіти на кожному рівні вищої освіти передбачає успішне виконання особою освітньої програми, що є підставою для присудження відповідного ступеня вищої освіти. Магістр – це освітній ступінь, що здобувається на другому рівні вищої освіти та присуджується закладом вищої освіти (науковою установою) у результаті успішного виконання здобувачем вищої освіти відповідної освітньої програми. Ступінь магістра здобувається за освітньо-професійною або за освітньо-науковою програмою. Обсяг освітньо-професійної програми підготовки магістра становить 90 120 кредитів Європейської кредитної трансферно-накопичувальної системи (далі ЄКТС), обсяг освітньо-наукової програми – 120 кредитів ЄКТС. Освітньо-наукова програма магістра обов`язково включає дослідницьку (наукову) компоненту обсягом не менше 30 відсотків.
В розділі IV Методичних Рекомендацій щодо розроблення стандартів вищої освіти, затверджених наказом Міністерства освіти і науки України від 01.06.2016 № 600 (у редакції наказу Міністерства освіти і науки України від 30.04.2020 № 584), «Обсяг кредитів ЄКТС, необхідний для здобуття відповідного ступеня вищої освіти» визначаються вимоги до обсягу освітніх програм. Зокрема, для магістра встановлений наступний обсяг: для освітньо-професійної програми 90–120 кредитів ЄКТС, для освітньо-наукової програми 120 кредитів ЄКТС, з них обсяг дослідницької (наукової) компоненти обов`язково складає не менше 30 %, на основі повної загальної середньої освіти для спеціальностей медичного, фармацевтичного та ветеринарного спрямувань становить 300–360 кредитів ЄКТС. Мінімум 35% обсягу освітньої програми має бути спрямовано на забезпечення результатів навчання за спеціальністю, визначених Стандартом вищої освіти (мінімум 50% – для спеціальностей медичного, фармацевтичного та ветеринарного спрямувань). Для освітньо-наукових програм Стандартом встановлюється мінімальний обсяг кредитів ЄКТС, призначених для науково-дослідницької практики. Для освітньо-професійних програм Стандартом встановлюється мінімальний обсяг кредитів ЄКТС, призначених для практики. Згідно із Законом, обсяг одного кредиту ЄКТС становить 30 годин. Обсяг навчальних занять в одному кредиті ЄКТС навчальної дисципліни становить не менше 10 годин для початкового рівня (короткого циклу) та першого (бакалаврського) рівня, не менше 8 годин для другого (магістерського) рівня та третього (освітньо-наукового/освітньо-творчого) рівня вищої освіти за денною або дуальною формою здобуття вищої освіти. Розрахункове навчальне навантаження здобувача вищої освіти протягом одного навчального року за денною або дуальною формою здобуття вищої освіти становить 60 кредитів ЄКТС. 
Відповідно до додатку до диплома ОСОБА_1 її програма навчання складалася, зокрема, з дисципліни «Інтелектуальна власність» (навчальний час – 24), тобто обсяг дисципліни склав 1 кредит.
Із наведених підстав суд погоджується із відповідачем, що позивачка документально підтвердила вимогу щодо наявності вищої освіти в галузі права – додатково для спеціалізації діяльності «юридичні послуги», однак не змогла підтвердити вимогу щодо вищої освіти у сфері інтелектуальної власності. 
Суд погоджується із доводами відповідача, що підстави відмови позивачу у допуску до кваліфікаційного екзамену є конкретизованими та відповідають наказу Міністерства економіки України від 29.12.2023 № 20599 «Про затвердження Положення про представників у справах інтелектуальної власності (патентних повірених) та внесення змін до положень з питань атестації та ведення державного реєстру представників у справах інтелектуальної власності (патентних повірених).
Суд зазначає, що за сталою судовою практикою та загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто, наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Отже, у цій справі судом встановлено, що позивачем не подано документів, які підтверджують наявність вищої освіти у сфері інтелектуальної власності, що і стало підставою для відмови у допуску до кваліфікаційного екзамену.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Враховуючи встановлені судом обставини та наведені правові норми, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
За приписами пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, разом із тим, якщо суб`єкт владних повноважень надасть докази правомірності свого рішення, то обов`язок спростувати такі докази покладається на позивача, що кореспондується із принципом змагальності сторін, закріпленому у ст. 2 КАС України.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
За правилами ст. 139 КАС України, у разі відмови у задоволенні позову, судовий збір позивачу не відшкодовується.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Морська Галина Михайлівна