Провадження №2/760/9210/26
Справа №760/23233/24

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України 

30.01.2026          м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:
Головуючого судді   судді Застрожнікової К.С.,
при секретарі судового засідання   Кронік В.Е., 
за участю представника позивача   адвоката Васильєва П.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження у приміщенні Солом`янського районного суду міста Києва за адресою м. Київ, вул. Максима Кривоноса, 25 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Васильєв Павло Сергійович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент» про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
ціна позову 631 460, 37 грн., 

В С Т А Н О В И В:

До Солом`янського районного суду міста Києва надійшла позовна заява  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Васильєв Павло Сергійович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент» про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Позовна заява мотивована тим, що з січня 2017 року по лютий 2024 року позивач працював у відповідача, та при звільненні позивачеві не були виплачені наступні кошти: заробітна плата (109 522, 19 грн.), а саме: жовтень 2021 - 22 604, 76 грн., листопад 2021 - 21 800, 12 грн., грудень 2021 - 21 874, 80 грн., січень 2022 - 22 596, 18 грн., лютий 2022 - 20 646, 33 грн., компенсація за невикористану відпустку - 10 162, 84 грн., окрім цього позивачу не був виплачений середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку). За період з березня 2022 по січень 2024 жодних сум нараховано не було, передостаннім місяцем, коли було нарахування є лютий 2022 - 25 647, 62 грн. Тому, для розрахунку середнього заробітку взято період лютий 2022 та лютий 2024 і розмір середньоденної заробітної плати становить 933, 46 грн., де 41 - робочі дні у вказаний період: лютий 2022 - 20 робочих днів, лютий 2024 - 21 робочий день. Позивач робить розрахунок середнього заробітку за період жовтень 2021 - 19.07.2022, а також за останні шість місяців із дня звільнення, а саме 12.02.2024, із врахуванням набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022. Зі змісту позову, представник позивача вказує, що час затримки розрахунку зроблений ним із врахуванням прийнятого Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», згідно якого на період дії воєнного стану скасовано усі святкові та неробочі дні, таким чином, час затримки розрахунку із позивачем становить: за період 08.10.2021 - 19.07.2022 включно - 101 робочий день, за період 12.08.2023 - 12.02.2024 - 131 робочий день, всього 232 робочих днів. Отже, на переконання представника позивача, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 216 562, 72 грн. (933, 46 грн. х 232 дні). Стосовно середнього заробітку за компенсацію за невикористану відпустку, представник позивача зазначає, що подією, з якою пов`язана відповідна виплата - є невиплата у лютому 2024 року компенсації за невикористану відпустку. В лютому 2024 позивачу було виплачено 12 624, 64 грн., за період березня 2022 - січень 2024 жодних сум нараховано не було, лютий 2022 - 25 647, 62 грн., січень 2022 - 28 069, 79 грн., грудень 2021 - 27 173, 67 грн., листопад 2021 - 27 080, 89 грн., жовтень 2021 - 28 080, 45 грн., вересень 2021 - 30 080, 89 грн., серпень 2021 - 25 196, 84 грн., липень 2021 - 26 699, 18 грн., червень 2021 - 26 445, 02 грн., травень 2021 - 27 500, 00 грн., квітень 2021 - 27 500, 00 грн., середньоденна заробітна плата 312 098, 99/245 = 1 273, 87 грн. Зі слів позивача, він не використав 38 днів відпустки. Отже, як зазначає представник позивача, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку компенсації за невикористану відпустку, яка підлягає стягненню із відповідача на користь позивача становить 48 407, 06 грн. (1 273, 87 грн. х 38 днів). Таким чином, виходячи із викладеного у позовній заяві, представник позивача просив суд витребувати у ТОВ «Домобудівельна компанія «Фундамент» довідку, на підтвердження розміру заборгованості, докази, які підтверджують кількість днів невикористаної відпустки, докази, які підтверджують виплату заробітної плати за жовтень 2021 - 22 604, 76 грн., листопад 2021 - 21 800, 12 грн., грудень 2021 - 21 874, 80 грн., січень 2022 - 22 596, 18 грн., лютий 2022 - 20 646, 33 грн., стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену заробітну плату у розмірі 109 522, 19 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 10 162, 84 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по заробітній плату у розмірі 216 562, 72 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по компенсації за невикористану відпустку у розмірі 48 407, 06 грн., судові витрати по справі /а. с. 1-15/. 
16.10.2024 у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.
31.10.2025 від представника відповідача ТОВ «Домобудівельна компанія «Фундамент» Проценка Р.В. через систему Електронний суд надійшов Відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник відповідача у відзиві на позов зазначає, що позовні вимоги позивача є частково необґрунтованими та безпідставними, обставини, зазначені в позовній заяві, викладені не в повному обсязі, а відтак заявлені позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 264 969, 78 грн. не підлягають задоволенню. Зазначається, що позивач у період з 16.01.2017 по 24.07.2024 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Домобудівельна компанія «Фундамент». 12.02.2024 позивача було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці. У зв`язку із широкомасштабною агресією російської федерації проти України та введеним воєнним станом, 21.03.2022 за № 140/к керівником товариства було видано наказ «Про призупинення дії трудового договору з працівниками», у тому числі з позивачем, до припинення або скасування воєнного стану. Згідно довідки ТОВ «ДБК «Фундамент» № 29/10-2024 від 29.10.2024 та детального розрахунку, заборгованість по заробітній платі перед позивачем становить 119 685, 03 грн., з яких 15 284, 92 грн. компенсація за невикористану відпустку. Отже, як слідує зі змісту відзиву, вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 119 685, 03 грн. відповідач визнає у повному обсязі. Щодо розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, зазначає, що не погоджується із розрахунком, виконаним представником позивача, та переконаний, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні мав розраховуватись із середньої заробітної плати відповідача за останні 2 місяці роботи, тобто за грудень 2023 року та січень 2024 року, оскільки за травень та червень місяці 2024 року заробітна плата позивачу не нараховувалась, для розрахунку середнього заробітку береться мінімальна заробітна плата, яка у грудні 2023 року складала 6700 грн. та в січні 2024 року 7100 грн. Отже, як зазначає представник відповідача компенсація середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 40 459, 10 грн. (6700 грн. + 7100 грн. (мінімальна заробітна плата)/44 (кількість робочих днів у грудні 2023 року та в січні 2024 року) х 129 днів (розмір середнього заробітку обмежений шістьма місяцями). Звертає увагу суду на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15 стосовно можливості зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Таким чином, на переконання відповідача загальний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за підрахунком позивача у розмірі 264 969, 78 грн., не відповідає вимогам справедливості та пропорційності, з огляду на те, що законодавець вніс зміни та обмежив розмір середнього заробітку шістьма місяцями /а. с. 42-47/. 
18.11.2024 від представника позивача адвоката Васильєва П.С. через систему електронний суд надійшла заява на відзив по справі, в якій представник позивача зазначив, що, право роботодавця тимчасово призупинити дію трудового договору із працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою, не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Водночас, відповідач не знаходиться на прифронтових територіях, товариство не потрапляло під обстріли, з 2016 по 2024 рік знаходилось на території Житомирської області. Тому, наявність наказу про призупинення дії трудового договору із позивачем, не створює підстави для відповідача не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам. Просить суд при визначенні суми середнього заробітку, який підлягає до виплати позивачу, у зв`язку із затримкою розрахунків, застосувати Постанову КМУ від 08.02.1995 за № 100. /а. с. 69-73/.
08.01.2025 до суду через систему Електронний суд надійшла уточнена позовна заява за підписом представника позивача ОСОБА_1 адвоката Васильєва П.С., в якій представник позивача просить суд витребувати у ТОВ «Домобудівельна компанія «Фундамент» довідку, на підтвердження розміру заборгованості, докази, які підтверджують кількість днів невикористаної відпустки, докази, які підтверджують виплату заробітної плати за жовтень 2021 - 22 604, 76 грн., листопад 2021 - 21 800, 12 грн., грудень 2021 - 21 874, 80 грн., січень 2022 - 22 596, 18 грн., лютий 2022 - 20 646, 33 грн., стягнути з ТОВ «Домобудівельна Компанія «Фундамент» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату у розмірі 109 522, 19 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 10 162, 84 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по заробітній платі у розмірі 463 368, 93 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по компенсації за невикористану відпустку у розмірі 48 407, 06 грн., судові витрати по справі. Зазначає, що з січня 2017 року по лютий 2024 року позивач працював у відповідача, та при звільненні позивачеві не були виплачені наступні кошти: заробітна плата (109 522, 19 грн.), а саме: жовтень 2021 - 22 604, 76 грн., листопад 2021 - 21 800, 12 грн., грудень 2021 - 21 874, 80 грн., січень 2022 - 22 596, 18 грн., лютий 2022 - 20 646, 33 грн., компенсація за невикористану відпустку - 10 162, 84 грн., окрім цього позивачу не був виплачений середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку). В лютому 2024 позивачу було виплачено 12 624, 64 грн., за період березня 2022 - січень 2024 жодних сум нараховано не було, передостаннім місяцем, коли було нарахування є лютий 2022 - 25 647, 62 грн. Зазначає, що для розрахунку середнього заробітку взято період лютий 2022 та лютий 2024 (останні місяці, коли відбувались нарахування) і розмір середньоденної заробітної плати становить 1 366, 87 грн. (12 624, 64 + 25 647, 62)/28), де 28 - робочі дні у вказаний період: лютий 2022 - 20 робочих днів, лютий 2024 - 8 робочих днів. Звертає увагу суду на те, що обмеження стягнення середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, набрало чинності 19.07.2022 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX, тому позивач має повне право отримувати середній заробіток за період жовтень 2021 - 19.07.2022, а також за останні шість місяців із дня звільнення, а саме з 12.01.2024. Таким чином, час затримки розрахунку із позивачем становить за період 01.10.2021 - 19.07.2022 включно - 208 робочих днів, за період 12.02.2024 - 12.08.2024 включно - 131 робочий день, всього 339 робочих дні. Отже, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку заробітної плати, яка підлягає стягненню із відповідача на користь позивача становить 463 368, 93 грн. (1366, 87 грн. х 339 дні). Представник позивача в уточненому позові зазначає, що обчислюючи суму середнього заробітку за компенсацію за невикористану відпустку, виходить із того, що подією, з якою пов`язана відповідна виплата - є невиплата у лютому 2024 року компенсації за невикористану відпустку. В лютому 2024 року позивачу було виплачено 12 624, 64 грн., за період березень 2922 - січень 2024 жодних сум нараховано не було. Лютий 2022 - 25 647, 62 грн., січень 2022 - 28 069, 79 грн., грудень 2021 - 27 173, 67 грн., листопад 2021 - 27 080, 89 грн., жовтень 2021 - 28 080, 89 грн., вересень 2021 - 30 080, 89 грн., серпень 2021 - 25 196, 84 грн., липень 2021 - 26 699, 18 грн., червень 2021 - 26 445, 02 грн., травень 2021 - 27 500 грн., квітень 2021 - 27500 грн., таким чином виплата за останні 12 місяців становить 312 098, 99 грн., середньоденна заробітна плата 312 098, 99 / 245 = 1 273, 87 грн., зі слів позивача він не використав 38 днів відпустки. Отже, як зазначає позивач, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку компенсації за невикористану відпустку, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 48 407, 06 грн. (1 273, 87 грн. х 38 днів) /а. с. 84-95/.
У зв`язку із надходженням уточненої позовної заяви, слухання справи, призначене на 08.01.2025 було відкладено для надання часу відповідачеві підготувати відзив на уточнену позовну заяву.
26.03.2025 слухання справи було знято з розгляду у зв`язку із першою неявкою відповідача. 
18.06.2025 ухвалою суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті, в судове засідання учасники не прибули, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. 
15.07.2025 через систему Електронний суд від представника позивача надійшло клопотання про стягнення судових витрат, в якому ставиться вимога про стягнення з відповідача на користь позивача суми витрат на юридичні послуги, надані адвокатом Васильєвим П.С. у розмірі 20% від суми коштів (боргу), визначених, стягнутих судом у відповідному судовому рішенні за наслідками розгляду вказаного позову. 
18.07.2025 слухання справи було відкладено по причині повернення судової повістки без вручення позивачеві, оскілки суд визнав потрібним участь позивача для дачі особистих пояснень. 
22.09.2025 слухання справи було знято з розгляду по причині зайнятості судді в іншому судовому засіданні у кримінальному провадженні (справа № 757/16543/24-к).
24.10.2025 слухання справи було знято з розгляду по причині відсутності світла у приміщенні Солом`янського районного суду міста Києва за адресою м. Київ, вул. Максима Кривоноса, 25.
19.11.2025 слухання справи було знято з розгляду по причині неможливості забезпечення участі учасників у судовому засіданні в режимі відеоконференції через відсутність вільних залів судових засідань, участь яких в судовому засіданні для дачі особистих пояснень суд вважав за необхідне. 
03.12.2025 до суду через систему Електронний суд надійшли заперечення представника відповідача ТОВ «Домобудівельна компанія «Фундамент» на заяву про уточнення позовних вимог, в якій представник відповідача зазначив, що позовні вимоги позивача є частково необґрунтованими та безпідставними, обставини, зазначені у позовній заяві, викладені не в повному обсязі, а відтак заявлені позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по компенсації за невикористану відпустку у загальному розмірі 511 775, 99 грн. не підлягають задоволенню. Зазначив, що у період часу з 16.01.2017 по 24.07.2024 позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, 12.02.2024 позивача звільнено з роботи за власним бажанням. Згідно довідки ТОВ «ДБК «Фундамент» № 29/10-24 від 29.10.2024 та детального розрахунку, заборгованість по заробітній платі перед позивачем становить 119 685, 03 грн., з яких 15 284, 92 грн. компенсація за невикористану відпустку. Отже, як зазначено у запереченнях, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 119 685, 03 грн. відповідач визнає повністю. Однак, відповідач не визнає вимоги стосовно стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітну за час затримки виплати заробітної плати у сумі 511 775, 99 грн., посилаючись на приписи ст. 117 КЗпП України. Щодо стягнення судових витрат, відповідач заперечував, зазначивши, що заявлені до стягнення позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 20% від суми коштів (боргу), визначених судом у відповідному судовому рішенні за наслідками розгляду вищевказаного позову, є неспівмірними із складністю справи, з наданим обсягом адвокатських послуг, та в цілому не відповідає критерію реальності таких витрат за кількістю наданих послуг. На підставі викладеного, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 463 368, 93 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по компенсації за невикористану відпустку у розмірі 48 407, 06 грн. у повному обсязі, а також відмовити у стягненні витрат на юридичні послуги у заявленому позивачем розмірі. 
18.12.2025 слухання справи було відкладено по причині зайнятості головуючого судді в іншому колегіальному розгляді кримінального провадження (справа № 760/29146/25). 
24.12.2025 до суду через систему Електронний суд надійшла заява представника позивача адвоката Васильєва П.С. про відвід судді Застрожніковій К.С. 
05.01.2026 ухвалою суду заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Васильєва Павла Сергійовича про відвід головуючого судді Застрожніковій Катерині Сергіївні в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Васильєв Павло Сергійович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент» про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, - визнано необґрунтованою, та передано заяву для вирішення в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України, рішення за заявою станом на час надання хронологічної довідки про рух справи не прийнято. 
22.01.2026 ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва Усатової І.А. у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Васильєва Павла Сергійовича про відвід головуючого судді Застрожніковій Катерині Сергіївні було відмовлено. 
28.01.2026 під час судового розгляду представник позивача ОСОБА_1 адвокат Васильєв П.С. підтримав вимоги уточненої позовної заяви, на задоволенні позову наполягав, зазначив, що частину відомостей, які використовував при підготовці позову, в тому числі при здійсненні розрахунків, він отримав від свого довірителя - позивача по справі, із адвокатськими запитами на адресу відповідача з метою підтвердження вказаної його довірителем інформації не звертався, водночас - звернув увагу суду на те, що у поданому відзиві на позовну заяву відповідач частково визнав заявлені позивачем позовні вимоги та частину обставини, які підлягають доказуванню в даному цивільному процесі, тому просить суд не витребовувати від відповідача у порядку ст. 84 ЦПК України відомості, зазначені у п. 2 уточненої позовної заяви, просив вирішити спір за наявними доказами. Суду повідомив, що з січня 2017 року по лютий 2024 року позивач працював у відповідача, та при звільненні позивачеві не були виплачена заробітна плата, яка фактично на користь позивача товариством була нарахована, це заробітна плата у сумі 109 522, 19 грн. за жовтень 2021, листопад 2021, грудень 2021, січень 2022, лютий 2022. Крім того, позивачеві не була виплачена компенсація за невикористану відпустку - 10 162, 84 грн.
На запитання суду повідомив, що 12.02.2024 при звільненні позивачеві не було виплачено жодних грошових сум, належних йому до виплати під час звільнення. Розрахунок заборгованості із середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні він здійснював за період з березня 2022 року по січень 2024 року, та за його підрахунками сума, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача, становить 463 368, 93 грн. Розрахунки, на яких базується позиція сторони позивача, наведені в Уточненій позовній заяві, покликався на них під час надання пояснень на запитання суду. 
У підсумку, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену заробітну плату у розмірі 109 522, 19 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 10 162, 84 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по заробітній платі у розмірі 463 368, 93 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по компенсації за невикористану відпустку у розмірі 48 407, 06 грн., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 20% від суми коштів, які будуть стягнуті судом з відповідача на користь позивача за наслідками судового розгляду цивільної справи. Представник позивача зазначив, що наразі позивач не сплачував на його користь суму гонорару, оскільки сторонами було обумовлено, що сума гонорару буде сплачена на користь адвоката за наслідками розгляду справи по суті, виходячи із суми, що складатиме 20% від розміру задоволених судом позовних вимог позивача ОСОБА_1 .
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, повідомлявся у встановленому законом порядку про місце, день та час розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, направив для участі представника. 
Представник відповідача ТОВ «ДК «Фундамент» у судове засідання не прибув, повідомлений належним чином про місце, день та час слухання справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. 
Із врахуванням положень ст. 223 ЦПК України, думки представника позивача адвоката Васильєва П.С., після надання ним особистих пояснень в судовому засіданні, із врахуванням змісту відзиву та письмових заперечень, які надійшли до суду від відповідача ТОВ «ДК «Фундамент», суд дійшов до висновку про можливість провести судовий розгляд у відсутність осіб, які не прибули, та вирішити спір за наявними доказами. 
28.01.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, повний текст якого, із врахуванням періоду перебування головуючого судді у відпустці з 02.02.2026 по 08.02.2026 оголошено 30.01.2026.
Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази, на підтвердження таких обставин в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.
З 13.01.2017 ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент» на посаду виконавця робіт у Виробничому підрозділі БМУ - 3 із тривалістю робочого тижня 40 год. 00 хв. та окладом 3300 грн., що підтверджується копією Наказу про прийняття на роботу за № 30-к від 12.01.2017 р. /а. с. 50/.
21.03.2022 генеральним директором ТОВ «Домобудівельна компанія «Фундамент» було винесено наказ «Про призупинення дії трудового договору з працівниками» за № 140/к, відповідно до змісту якого, керуючись ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупинено дію трудового договору з 24 березня 2022 року до відновлення можливості виконувати роботу, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану, з працівниками ТОВ «ДБК «Фундамент» відповідно до Списку працівників, який додається до Наказу /а. с. 52/.
Згідно із Списком працівників ТОВ «ДБК «Фундамент» станом на 21.03.2022 р., який є додатком до наказу № 140/к від 21.03.2022 р., позивач ОСОБА_1 був включений до списку працівників, із яким призупинено дію трудового договору /а. с. 53-64/.
12.02.2024 позивача було звільнено із займаної посади за власним бажанням на підстав ст. 38 КЗпП України, про що керівником підприємства видано наказ № 9/к-тр від 12.02.2024 про припинення трудового договору /а. с. 51/.
Представником відповідача до суду було подано копію Довідки від 29.10.2024 за № 29/10-2024 та детального розрахунку заборгованості по заробітній платі, відповідно до яких Товариство з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «ФУНДАМЕНТ» повідомляє, що станом на 29.10.2024 заборгованості ТОВ «ДБК «ФУНДАМЕНТ» по заробітній платі перед ОСОБА_1 становить 119 685, 03 грн., з яких 15 284, 92 грн. компенсація за невикористану відпустку /а. с. 65/.
Представник позивача відповідно до змісту уточненого позову, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість із заробітної плати у розмірі 109 522, 19 грн. за період: жовтень 2021, листопад 2021, грудень 2021, січень 2022, лютий 2022, а також компенсацію за невикористану відпустку у сумі 10 162, 84 грн., всього 119685, 03 грн. 
У поданому відзиві на позов та запереченнях, представник відповідача ТОВ «ДБК «ФУНДАМЕНТ» Проценко Р.В. позов ОСОБА_1 в цій частині визнав, та підтвердив розмір загальної суми заборгованості перед позивачем із виплати заробітної плати поданою до суду довідкою від 29.10.2024 за № 29/10-2024.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
У відповідності до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно з ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
У відповідності до ч. 1 ст. 115 КЗпАП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
За змістом ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників, їхніх представників. 
Таким чином, із врахуванням вищевикладеного, а також обставин визнання позову відповідачем в частині стягнення заборгованості із заробітної плати за період з жовтня 2021 року по лютий 2022 року та компенсації за невикористану відпустку, суд вважає доведеними та такими, що підлягають задоволенню, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь з відповідача заборгованості із заробітної плати у сумі 109 522, 19 грн. та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 10 162, 84 грн., всього 119 685, 03 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне. 
Як було встановлено судом, при звільненні позивача з ТОВ «ДБК «Фундамент» на підставі наказу від 12.02.2024 за № 9/к-тр, останньому не були виплачені заробітна плата у загальному розмірі 119 685, 03 грн., а саме за: жовтень 2021 - 22 604, 76 грн., листопад 2021 - 21 800, 12 грн., грудень 2021 - 21 874, 80 грн., січень 2022 - 22 596, 18 грн., лютий 2022 - 20 646, 33 грн., та компенсація за невикористану відпустку - 10 162, 84 грн.
Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до положень ст. 117 КЗпП України у редакції, чинній на дату звільнення позивача ОСОБА_1 , зазначено, що в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Так, суд звертає увагу на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX (далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022, статтю 117 Кодексу законів про працю України викладено в новій редакції.
Указана редакція статті 117 Кодексу законів про працю України набрала чинності з 19.07.2022.
Отож, для правильного вирішення питання щодо визначення суми компенсації, що підлягає стягненню з роботодавця за невиконання ним приписів частини другої статті 116 Кодексу законів про працю України, необхідно установити дату виникнення спірних правовідносин, пов`язаних з непроведенням повного розрахунку при звільненні.
Частиною першою статті 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Стаття 58 Конституції України закріплює один із ключових принципів права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.
У Рішенні від 12.07.2019 № 5-р(I)/2019 Конституційний Суд України зазначив, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).
Аналіз вищенаведених правових положень дає змогу дійти висновку, що з моменту набрання чинності Законом № 2352-IX - 19.07.2022, положення статті 117 Кодексу законів про працю України, у попередній редакції Закону № 3248-IV, втратили чинність, внаслідок чого було змінено правове регулювання відносин, які підпадають під дію статті 117 Кодексу законів про працю України. 
Так, до 19.07.2022 правове регулювання таких правовідносин здійснювалося відповідно до положень статті 117 Кодексу законів про працю України в редакції Закону № 3248-IV, якою було визначено: «В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору».
Тоді як після 19.07.2022 підлягає застосуванню стаття 117 Кодексу законів про працю України, в редакції Закону № 2352-IX.
Оскільки правовідносини, які регулюються статтею 117 КЗпП України, пов`язані із недотриманням роботодавцем свого обов`язку провести повний розрахунок з працівником при звільненні, момент виникнення таких правовідносин пов`язаний із днем звільнення, у який роботодавець не провів виплати всіх належних працівникові сум при звільненні.
У постанові від 01.05.2024 у справі № 140/16184/23 Верховний Суд зазначив, що, незважаючи на визначення приписами статті 117 Кодексу законів про працю України невиплачених працівнику сум як оспорюваних та неоспорюваних, ця обставина не впливає на дату виникнення спірних правовідносин, оскільки вони прямо пов`язані з обов`язком роботодавця розрахуватися з працівником у строк, встановлений приписами статті 116 Кодексу законів про працю України, яким переважно є день звільнення.
Отже, суд доходить висновку, що датою виникнення правовідносин, урегульованих статтею 117 Кодексу законів про працю України у цій справі, є 12.02.2024 - дата звільнення позивача.
За таких обставин застосуванню до спірних правовідносин належать приписи статті 117 Кодексу законів про працю України в редакції, введеній в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, та із прийняттям якого законодавець обмежив строк, за який роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові середній заробіток шістьма місяцями, чим фактично на нормативному рівні усунув обставини, які призводили до порушення критеріїв співмірності, недобросовісності.
Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором.
Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати.
Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.
Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.
У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.
Так, представник відповідача у якості підстав для звільнення ТОВ «ДБК «Фундамент» від відповідальності за затримку із розрахунками із позивачем ОСОБА_1 після звільнення покликався на Наказ № 140/к від 21.03.2022 «Про призупинення дії трудового договору з працівниками», відповідно до якого на підставі ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупинено дію трудового договору з 24.03.2022 р. з позивачем.
Поміж тим, відповідачем не подано до суду належних, достовірних та достатніх доказів, які б вказували на те, що відповідачем були порушені зобов`язання щодо строків оплати праці відносно ОСОБА_1 внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. 
А саме, відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22.12.2022 за № 309, який був чинним на час припинення трудових відносин із позивачем, на території міста Києва бойові дії велись з 24.02.2022 по 30.04.2022 рр., у той час, як позивач звільнився з роботи 12.02.2024 р., тобто у той період часу, коли бойові дії, на території міста Києва вже не велись.
Зазначене у своїй сукупності свідчить про відсутність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за затримку розрахунку після звільнення із позивачем ОСОБА_1 у виді стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100). Згідно з пунктом 1 Порядку №100 цей нормативний акт застосовується, зокрема, інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.
У пункті 2 Порядку № 100 зазначено, що середня заробітна плата обраховується, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
У цьому випадку подією, з якою пов`язана виплата за затримку виплати всіх сум, є день звільнення позивача, тому середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи, що передували звільненню.
При здійсненні розрахунку суд відмічає, що останніми двома повністю відпрацьованими місяцями роботи позивача є січень 2022 року та лютий 2022 року, в яких було 41 робочий день, та за які позивачу було нараховано заробітну плату відповідно за січень 2022 року у сумі 28 069, 79 грн., за лютий 2022 року - 25 647, 62 грн. 
Отже, середньоденна заробітна плата із розрахунку за останні повні відпрацьовані два місяці становить 1 310, 18 грн. (53 717, 41 грн./41 робочих дні).
Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за шість місяців становить: 1 310, 18 грн. (середньоденна заробітна плата) х 131 робочих днів (кількість робочих днів за шестимісячний період з 13.02.2024 року по 13.08.2024 року) = 171 633, 58 грн. 
Визначаючи чисельність днів, за які судом обраховано середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, суд керувався тим, що з Наказу № 30-к від 12.01.2017 р. «Про прийняття на роботу» ОСОБА_1 вбачається, що останньому було встановлено п`ятиденний робочий тиждень, із тривалістю робочого тижня 40 год.
Докази про те, що позивачем за період, який передував часу звільнення, було відпрацьовано семиденні робочі тижні, суду на час розгляду справи по суті ні позивачем, ні відповідачем подані не були. 
За змістом ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по заробітній платі у розмірі 171 633, 58 грн., та не знаходить підстав, із врахуванням мотивів, викладених в судовому рішенні, для стягнення з відповідача на користь позивача суми у розмірі 463 368, 93 грн., яка була заявлена позивачем до стягнення в уточненій позовній заяві. 

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по компенсації за невикористану відпустку, суд зазначає наступне. 
Відповідно до положень частини першої ст. 75 КЗпП України, ст.6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.
Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вести облік відпусток, що надаються працівникам (ч. 20 ст. 10 Закону України «Про відпустки»).
Згідно із ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується, зокрема, грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.
Так, судом встановлено, що у лютому 2024 року відповідно до відомостей із реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за звітний 2024 рік, позивачу було нараховано до виплати 12 624, 64 грн. компенсації за невикористані дні відпустки, яка за вирахуванням податків становить заявлену позивачем до стягнення суму 10 162, 84 грн., однак вказана грошова сума на користь позивача виплачена не була, що визнається стороною відповідача відповідно до змісту заяв по суті справи, які надійшли від представника відповідача.
Зі змісту Наказу № 9/к-тр про припинення трудового договору із ОСОБА_1 від 12.02.2024 вбачається, що на користь позивача слід компенсувати невикористану щорічну відпустку у кількості 32 календарних днів. 
Відповідно до п. п. 2, 7, 8 Порядку № 100 слідує, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.
Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Таким чином, для визначення суми середнього заробітку за компенсацією за невикористану відпустку, судом приймається період - останні 12 місяців фактично відпрацьовані позивачем відповідно до відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відносно ОСОБА_1 , тобто період з березня 2021 р. по лютий 2022 рр. 
Так, у березні 2021 позивачеві було нараховано 25 000 грн., у квітні 2021 - 27 500 грн., у травні 2021 - 27500 грн., у червні 2021 - 26 445, 02 грн., у липні 2021 - 26 699,18 грн., у серпні 2021 - 25196,84 грн., у вересні 2021 - 30080, 89 грн., у жовтні 2021 - 28080,45 грн., у листопаді 2021- 27080,89 грн., у грудні 2021 - 27 173,67 грн., у січні 2022 - 28 069,79 грн., у лютому 2022 - 25647, 62 грн., всього за вказаний період часу 324 474, 35 грн. 
Середньоденна заробітна плата становить 324 474, 35 грн. : 245 робочих дні = 1 324, 38 грн.
Отже, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку компенсації за невикористану відпустку у 32 календарних дні обраховується, виходячи із множення 1 324, 38 грн. на 32 календарні дні, і становить 42 380, 16 грн.
Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по компенсації за невикористану відпустку у розмірі 42 380, 16 грн. 

Із врахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Васильєв П.С., та стягує з відповідача на користь позивача суму невиплаченої заробітної плати у розмірі 109 522, 19 грн., компенсації за невикористану відпустку у розмірі 10 162, 84 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по заробітній платі у розмірі 171 633, 58 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по компенсації за невикористану відпустку у сумі 42 380, 16 грн., тобто всього 333 698, 77 грн. 

Стосовно вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. 
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Ч. 2 ст. 137 цього Кодексу встановлено, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Ч. 3 ст. 137 цього Кодексу встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Ч. 4 ст. 137 ЦПІК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд враховує висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц, Верховного Суду у справі № 922/445/19, в яких, серед іншого наголошено, що в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Також суд враховує висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Так, на підтвердження обставин понесення витрат на правничу допомогу, представником позивача до суду подано: 
-Копію договору про надання правничої допомоги від 10.09.2024,
-Додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги від 10.09.2024, 
-Акту приймання-передачі правничої допомоги від 13.03.2025.
Відповідно до п. 1.1. Договору про надання правничої допомоги від 10.09.2024 адвокат зобов`язується надати замовнику юридичні послуги в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, з метою здійснення правового забезпечення інтересів Замовника в будь-яких питаннях, справах, провадженнях, виконавчих провадженнях, звинуваченнях, та інших діях, що стосуються замовника або впливають на його права, інтереси, обов`язки. Адвокат має право представляти права та інтереси замовника у всіх: державних органах України, підприємствах, установах, організаціях будь-якої форми власності, також перед приватними виконавцями, а замовник зобов`язується прийняти їх та провести їх своєчасну оплату. 
Оплата послуг адвоката здійснюється згідно з Додаткової угоди сторін (п. 4.1. Договору).
Відповідно до п. п. 1, 2 Додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги від 10.09.2024 адвокат в інтересах замовника складає та подає позовну заяву до суду та інші необхідні процесуальні документи щодо стягнення з ТОВ «ДБК «Фундамент» на користь замовника невиплачену заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення по компенсації за невикористану відпустку, судові витрати по справі. 
Оплата послуг адвоката складається наступним чином: 
Складання та подання вищевказаної позовної заяви - 1 000 грн., 
Участь в режимі відеоконференції в одному судовому засіданні - 700 грн., 
Підготовка та подання усіх необхідних документів до суду і при задоволенні вищевказаного позову (повністю або частково)
Водночас, якщо мають замовник сплачує на користь адвоката 20% від сум коштів (боргу) визначених (стягнутих) судом у відповідному судовому рішенні за наслідками розгляду вищевказаного позову.
Зі змісту Акту приймання-передачі правничої допомоги від 13.03.2025 слідує, що Адвокат надав, а Замовник прийняв наступні юридичні послуги: 
Адвокат склав та подав в інтересах замовника позовну заяву до суду та інші необхідні процесуальні документи щодо стягнення з ТОВ «ДБК «Фундамент» на користь замовника невиплачену заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення по компенсації за невикористану відпустку, судові витрати по справі; участь адвоката у режимі відеоконференції у судових засіданнях по справі.
Представник відповідача направив до суду письмові заперечення проти розміру заявлених до стягнення з відповідача витрат позивача на правничу допомогу, зазначаючи про їхню не співмірність із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, тому просив відмовити у задоволенні цих вимог. 
Водночас, суд не може в повному обсязі погодитись із зазначеною позицією представника відповідача, оскільки, із врахуванням складності розрахунків, проведених представником позивача адвокатом Васильєвим П.С. при підготовці позову, які викладені у поданих до суду позовній заяві, уточненій позовній заяві, участі адвоката у судових засіданнях, підготовкою адвокатом процесуальних документів по суті розгляду справи, в тому числі заяв, клопотань, враховуючи предмет позову, складність самої справи через численні розрахунки, положення ст.141 ЦПК України, та зважаючи на обсяг фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, ціни позову, співмірності складності справи із наданими адвокатом послугами, витраченого представником позивача часу, суд вважає розмір витрат на правничу допомогу у сумі 20% від 333 698, 77 грн., що становить 66 739, 75 грн., - завищеним і непропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи, та доходить до висновку про наявність підстав із врахуванням вищенаведеного для зменшення заявленої до стягнення суми витрат на правничу допомогу, та визначає до стягнення з відповідача на користь позивача суму витрат на правничу допомогу у розмірі 33 369, 87 грн., тобто суд зменшує вказану суму у два рази.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як визначено у ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Так, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то судовий збір, який підлягав сплаті за подання цієї позовної вимоги, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
З урахуванням того, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то в дохід держави за рахунок відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 331, 20 грн. 

Відповідно до ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 58 Конституції України, ст. ст. 75, 94, 115, 116, 117 Кодексу законів про працю України, ст. 21 Закону України «Про оплату праці», ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», ст. ст. 3, 4, 12 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 274, 275, 278, 279, 353, 354, 355, 430, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Васильєв Павло Сергійович , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент» про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, - задовольнити частково. 

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за період з жовтня 2021 року по лютий 2022 року у розмірі 109 522, 19 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 10 162, 84 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по заробітній платі за період з 13.02.2024 року по 13.08.2024 року у розмірі 171 633, 58 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по компенсації за невикористану відпустку у 32 календарних дні у сумі 42 380, 16 грн., всього 333 698 (триста тридцять три тисячі шістсот дев`яносто вісім) грн. 77 коп. 

В іншій частині позову  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Васильєв Павло Сергійович , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент» про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, - відмовити. 

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі  33 369 (тридцять три тисячі триста шістдесят дев`ять) грн. 87 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент» на користь Держави судовий збір у розмірі 1 331, 20 грн. 

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Відомості про сторін справи: 
Позивач, стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , 
Відповідач, боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна компанія «Фундамент», код ЄДРПОУ 40048603, місцезнаходження: 03061, м. Київ, пр. Відрадний, буд. 103.

Повний текст рішення суду складено 30.01.2026

Суддя          К.С. Застрожнікова