ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року	Львів	Справа № 140/6756/25 пров. № А/857/33242/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 липня 2025 року (ухвалене головуючим – суддею Дмитрук В.В. у м. Луцьк) у справі № 140/6756/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,  

                                                        ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просила: 
визнати протиправним та скасувати рішення, яке оформлено листом від 04.06.2025 №7539-6870/П-02/8-0300/25, про не зарахування до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого, визначена законом, надавала право для призначення на посаду судді, що становить 2 роки, половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, що становить 2 роки 5 місяців 16 днів, а загалом – 36 років 9 місяців 19 днів;
зобов`язати зарахувати до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого, визначена законом, надавала право для призначення на посаду судді, що становить 2 роки, половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, що становить 2 роки 5 місяців 16 днів, а загалом – 36 років 9 місяців 19 днів, та провести з 30.04.2025 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з його розміру у 82 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з врахуванням фактично виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що відповідач при здійсненні призначення врахував лише стаж роботи судді тривалістю 32 роки 4 місяці 3 дні, але протиправно не врахував половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі – 2 роки 5 місяців 16 днів, а також стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, – 2 роки. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24.07.2025 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, яке оформлено листом від 04.06.2025 №7539-6870/П-02/8-0300/25, про не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого, визначена законом, надавала право для призначення на посаду судді, що становить 2 роки, половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, що становить 2 роки 5 місяців 16 днів, а загалом – 36 років 9 місяців 19 днів. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого, визначена законом, надавала право для призначення на посаду судді, що становить 2 роки, половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, що становить 2 роки 5 місяців 16 днів, а загалом – 36 років 9 місяців 19 днів, та провести з 30.04.2025 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з його розміру у 82 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з врахуванням фактично виплачених сум.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходи з того, що до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню половина строку навчання за денною формою у Львівському ордена Леніна державному університеті імені Івана Франка – 2 роки 5 місяців 16 днів.
Частиною 2 ст. 137 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції від 05.08.2018) встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Відтак, до стажу роботи позивача на посаді судді підлягає зарахуванню додатково стаж роботи за юридичною спеціальністю, що вимагався Законом СРСР від 04.08.1989 №328-I «Про статус суддів в СРСР» для зайняття посади судді, – 2 роки, та стаж роботи, що дає право на відставку, половини строку навчання, що становить 2 роки 5 місяців 16 днів. 
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позову та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 є суддею у відставці, перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та з 25.08.2009 їй призначено пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу», а з 30.04.2025 – щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 29.04.2025 №877/0/15-25, позивача звільнено з посади судді Луцького міськрайонного суду Волинської області у відставку.
Рішенням відповідача позивачу призначено з 30.04.2025 довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 74% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. При цьому відповідач при здійсненні призначення врахував лише мій стаж роботи судді тривалістю 32 роки 4 місяці 3 дні, але не врахував половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі – 2 роки 5 місяців 16 днів, а також стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, – 2 роки.
Вважаючи дії відповідача протиправними, 22.05.2025 позивач звернулася до відповідача із заявою з проханням зарахувати до стажу, що дає право на призначення довічного грошового утримання судді у відставці половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі – 2 роки 5 місяців 16 днів, а також стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, – 2 роки.
Листом від 04.06.2025 у №75339-6870/П-02/8-0300/25 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що згідно з частиною 6 статті 69 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIIIстажем професійної діяльності у сфері права вважається стаж професійної діяльності особи за спеціальністю після здобуття нею вищої юридичної освіти, а вищою юридичною освітою - є вища юридична освіта ступеня магістра (або прирівняна до неї вища освіта за кваліфікаційним рівнем спеціаліста), здобута в Україні, а також вища юридична освіта відповідного ступеня, здобута в іноземних державах та визнана в Україні в установленому порядку.
Нормами статті 142 та пункту 25 розділу XII Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII визначено право судді, який вийшов у відставку, зокрема, на щомісячне довічне грошове утримання. При цьому, частиною 3 статті 142 та абзацом 2 пункту 25 розділу ХІІ Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII передбачено збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці за кожний повний рік роботи на посаді судді.
Застосування норм статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII при визначенні відсотка для обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не передбачено.
Позивач вважає, що пенсійним органом при визначенні відсотку від суддівської винагороди при призначенні щомісячного довічного грошового утримання протиправно не зараховано до стажу як судді стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді та половини строку навчання у вищому навчальному закладі, а тому звернулася з даним позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Відповідно до основного Закону України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Приписи ч. 6 ст. 47 і п. 8 ч. 4 ст. 48 Конституції України регламентують, що незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.
Згідно п. 14 ч. 1 ст. 92 основного Закону України статус суддів визначається виключно законами України. Крім того, щодо суддів у ч. 2 ст. 127 Конституції України окремо визначено вимоги щодо несумісності. Так, відповідно до положень цієї статті професійні судді не можуть належати до політичних партій і профспілок, брати участь у будь-якій політичній діяльності, мати представницький мандат, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу, крім наукової, викладацької та творчої.
За рахунок заборони займатися іншою оплачуваною роботою суддям установлюються належні умови матеріального та соціально-побутового забезпечення.
Конституційний статус судді передбачає, у тому числі, що надання судді в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості.
Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII), який діяв на дату звільнення позивача з посади судді.
За змістом п.2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.
Відповідно до ч.2 ст.142 Закону №1402-VIII суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно з ч.3 ст.142 Закону №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці у розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Абзацом 4 п.34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
При цьому, будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.
Вказані норми кореспондують зі статтею 22 Конституції України, відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до ч.1 ст.137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Згідно з абз.4 п.34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 , рішенням дванадцятої сесії Волинської обласної ради народних депутатів двадцять першого скликання від 21.12.1992 обрана суддею Маневицького районного суду Волинської області, Постановою Верховної Ради України від 22.04.1999 №607-XIV обрана суддею Луцького міського суду Волинської області безстроково, Указом Президента України від 23.03.2004 №358/2004 переведена на роботу на посаді судді Луцького міськрайонного суду Волинської області.
На час призначення позивачки на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося Законом України від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ «Про статус суддів» у відповідній редакції та Указом Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».
Так, за змістом абз.2 ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15.12.1992 до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Указом Президента України №584/95 від 10.07.1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Таким чином, з системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що до стажу роботи на посаді судді зараховується половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, календарний період проходження строкової військової служби, час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, а також час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях.
Відповідно до копій диплома, трудової книжки ОСОБА_1 навчалася у Львівському ордена Леніна державному університеті імені Івана Франка за денною формою з 25.07.1979 по 26.06.1984, здобула повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та отримала кваліфікацію юриста. 
Відтак, правильним є висновок суду першої інстанції, що до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню половина строку навчання за денною формою у Львівському ордена Леніна державному університеті імені Івана Франка – 2 роки 5 місяців 16 днів.
Щодо не зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого, визначена законом, надавала право для призначення на посаду судді, то слід зазначити таке.
Частиною 2 ст. 137 Закону №1402-VІІІ встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Системний аналіз вказаної норми в її взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Саме така правова позиція покладена в основу рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22.11.2018, залишеного без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2019 у справі № 9901/805/18.
Зокрема, Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону СРСР від 04.08.1989 №328-I «Про статус суддів в СРСР», яка була чинною на день обрання ОСОБА_1 суддею Маневицького районного суду Волинської області, народним суддею міг бути обраний громадянин СРСР, який досяг на день виборів 25 років, мав вищу юридичну освіту, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років і склав кваліфікаційний екзамен.
Таким чином, на момент призначення позивача суддею для зайняття такої посади поряд з іншим необхідним була наявність стажу роботи в галузі права не менш як два роки.
Згідно із записами у трудовій книжці після здобуття вищої юридичної освіти до обрання на посаду судді стаж роботи ОСОБА_1 за юридичною спеціальністю становив понад 2 роки. 
Враховуючи наведене вище колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції, що до стажу роботи позивачки на посаді судді підлягає зарахуванню додатково стаж роботи за юридичною спеціальністю, що вимагався Законом СРСР від 04.08.1989 №328-I «Про статус суддів в СРСР» для зайняття посади судді, – 2 роки, та стаж роботи, що дає право на відставку, половини строку навчання, що становить 2 роки 5 місяців 16 днів. 
Відтак, з доданих позивачем до відповідача документів щодо визначення стажу для призначення на посаду, а саме: актів про призначення, обрання на посаду судді, копії трудової книжки, копії диплома, довідки про роботу на посаді судді, встановлено, що до стажу роботи на посаді судді, що дає їй право на відставку, підлягає зарахуванню строк роботи на посаді судді – 32 роки 4 місяців 3 дні, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого, визначена законом, надавала право для призначення на посаду судді – 2 роки та половина строку навчання – 2 роки 5 місяців 16 днів. 
А тому, станом на дату звільнення позивача, загальний стаж моєї роботи на посаді судді, який давав право на відставку, становить 36 років 9 місяців 19 днів. Такий самий строк зазначений у рішенні Вищої Ради Правосуддя про звільнення ОСОБА_1 з посади Луцького міськрайонного суду Волинської області у зв`язку з поданням заяви про відставку від 29.04.2025 № 877/0/15-25 (а.с. 17-19).
Колегія суддів звертає увагу, що рішення Вищої Ради Правосуддя про звільнення ОСОБА_1 з посади Луцького міськрайонного суду Волинської області у зв`язку з поданням заяви про відставку від 29.04.2025 № 877/0/15-25 не оскаржено та не скасовано, а тому підстави для не зарахування зазначеного вище суддівського стажу відсутні.
Враховуючи положення ч. 3 ст. 142 Закону №1402-VIII та суддівський стаж позивачки (36 років 9 місяців 19 днів), щомісячне довічне грошове утримання позивачки має розраховуватися, виходячи з 82 % суддівської винагороди судді: (50% (за 20 років роботи на посаді судді) + 32% (за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді), який працює на відповідній посаді.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду — без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 липня 2025 року у справі № 140/6756/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула