ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

14 січня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/9964/25 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калинич Я.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Лупак Транс» (90120, Закарпатська область, Берегівський район, с. Арданово, буд. 173, код ЄДРПОУ 43650679) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі управління державного нагляду (контролю) у Закарпатській області (03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 51, код ЄДРПОУ 39816845) про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лупак Транс» звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі управління державного нагляду (контролю) у Закарпатській області, в якій просить суд визнати протиправною та скасувати постанову відділу Державного нагляду (контролю) у Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 18.11.2025 №ОПШ 018266 про застосування до товариства з обмеженою відповідальністю «ЛУПАК ТРАНС» адміністративно-господарських санкцій (штрафу) в розмірі 34000 гривень.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що оскаржуваною постановою до товариства з обмеженою відповідальністю «Лупак Транс» застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 34000 гривень за порушення статті 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абзацом 6 частини 1 статті 60 цього ж Закону. До ТОВ «ЛУПАК ТРАНС» було застосовано штраф через відсутність у водія заповнених тахокарт за певні дні. Водій використовує тахокарту лише тоді, коли керує транспортним засобом. За таких умов, водій не може мати заповнені тахокарти за ті дні, коли він не працював, а відповідно не керував автомобілем. Водій ОСОБА_1 є працівником ТОВ «ЛУПАК ТРАНС» відповідно до табеля обліку використання робочого часу за період, який вказано у акті, а саме 19.09.2025 року, 20.09.2025 року з 00 год. 00 хв. до 20.09.2025 року 13:00 год 30 хв., 23.09.2025 року з 07 год.00 хв. до 24.09.2025 року 09 год 00 хв., не працював, тому не використовував особисту картку водія, а відповідно не міг мати заповненої тахокарти за вказані дати. Отже, діюче національне законодавство та міжнародні договори України не встановлюють для автомобільного перевізника обов`язку з заповнення бланків підтвердження діяльності водія за дні, під час яких водій не здійснював перевезень.
На переконання представника позивача, оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 10.12.2025 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд її здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Постановлено також зобов`язати Відділ державного нагляду (контролю) у Закарпатській області Державної служби України та Державну службу України з безпеки на транспорті разом із відзивом на позовну заяву надати до суду належним чином завірені копії:
- постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 18 листопада 2025 року №018266 та всіх матеріалів, що стали підставою для винесення останньої.
Відповідач подав відзив, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідач не погоджується із тезою позивача в особі його представника про те, що водій 19.09.2025, 20.09.2025, 23.09.2025 та 24.09.2025 не використовував картку оскільки не керував транспортним засобом, бо пунктом 6.2 Наказу Мінтрансу №340 водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення. Тобто, при керуванні водієм транспортним засобом, інформація про попередні дні роботи (або не роботи) має бути наявна у водія за попередні 28 днів. Бланк підтвердження діяльності має бути на всі 12 місяців роботи кожного водія, працю якого використовує перевізник. Наданий табель обліку робочого часу наданого позивачем не відповідає дійсності і не може сприйматись як доказ, оскільки не відповідає критерію достовірності, а так само викликає сумніви щодо часу складання такого, бо при перевірці у водія не було такого бланку. Також, слід зазначити про відмінність понять «тахокарти» та «роздруківка з тахографу». Тахокарта –це бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР (пункт 4 Інструкції). Роздруківка даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом або смарт-тахографом –це паперова стрічка, яку водій може сформувати за результатом запиту. Таким чином спростовується думка позивача, про те що водій не може заповнювати тахокарти коли не керує транспортним засобом, оскільки він не працював. Так, для цього необхідно заповнювати Бланк підтвердження діяльності за затверджено формою. При наявному цифровому тахографі або смарт тахографі необхідно здійснити ручне введення параметрів. Вищенаведене стало підставою для складання акту ОАР 063626 від 25.09.2025 та подальшому прийняттю рішення про складання постанови ОПШ018266 від 18.11.2025 .
Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби з безпеки на транспорті Гончаровим О.М. проведено перевірку транспортного засобу марка MERSEDES-BENZ ACTROS 1844 номерний знак НОМЕР_1 , серія та номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , причіп Schwarzmuller номерний знак НОМЕР_3 , серія та номер свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , водій ОСОБА_1 , що належить ТОВ «ЛУПАК ТРАНС».
За наслідками такої перевірки виявлено порушення, а саме: Управління транспортним засобом при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень вантажів згідно CMR 552979 транспортним засобом, який обладнано цифровим тахографом, без оформлення документів порядок яких визначено ст.12 додатку до ЄУТР, а саме роздруківки даних роботи тахографа за 19.09.2025 року, 20.09.2025 року з 00 год. 00 хв. до 20.09.2025 року 13:00 год 30 хв., 23.09.2025 року з 07 год.00 хв. до 24.09.2025 року 09 год 00 хв., або бланку підтвердження діяльності водія ОСОБА_1 , не використовує особисту картку водія, чим порушено абз.6 ч.1 Виконання міжнародних перевезень вантажів резидентом України, з порушенням ст. 53 ЗУ «Про автомобільний транспорт» та складено Акт №ОА/063625 від 25 вересня 2025. Постановою Управління державного нагляду (контрою) у Закарпатській області Державної служби з безпеки на транспорті від 18.11.2025 року № ОПШ 018266 на підставі цього Акту постановлено стягнути з автомобільного перевізника ТОВ «ЛУПАК ТРАНС» адміністративно-господарський штраф у сумі 34000 грн.
Надаючи правову оцінку постанові, що оскаржується, суд зазначає наступне.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті (Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №103).
Згідно підпункту 15, 27 пункту 5 Положення №103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.
Так, не є спірним питанням під час судового розгляду справи про наявність підстав та повноважень щодо проведення рейдової перевірки.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, передбачена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567).
Слід зазначити, що відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-ІІІ (далі - Закон №2344-ІІІ).
Статтею 5 Закону №2344-ІІІ передбачено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.
Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Згідно зі ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт» державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
При здійсненні міжнародних перевезень вантажів, водій, перевізник мають дотримуватись статті 53 Закон №2344-ІІІ яка встановлює вимоги по організації міжнародних перевезень пасажирів і вантажів.
За приписами ст.53 Закону №2344-ІІІ організацію міжнародних перевезень пасажирів і вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень.
До міжнародних перевезень пасажирів та небезпечних вантажів допускаються резиденти України, які мають досвід роботи на внутрішніх перевезеннях на договірних умовах не менше ніж три роки.
При виконанні міжнародних перевезень вантажів резиденти України повинні мати: дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення; дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; документи на вантаж.
При виконанні міжнародних перевезень пасажирів резиденти України повинні мати:
- дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення;
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;
- список пасажирів (при нерегулярних та маятникових перевезеннях);
- білетно-облікову документацію; схему маршруту.
При виконанні міжнародних перевезень вантажів нерезиденти України повинні мати:
- дозвіл України;
- дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків;
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;
- сертифікат відповідності транспортного засобу вимогам законодавства України щодо безпеки руху та екологічної безпеки, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України;
- документи на вантаж.
При виконанні міжнародних перевезень пасажирів нерезиденти повинні мати:
- дозвіл України;
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;
- список пасажирів (для нерегулярних та маятникових перевезень);
- білетно-облікову документацію.
У транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, установлюються і використовуються контрольні пристрої - тахографи.
Водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.
Відтак, положеннями спеціального закону покладено на перевізника обов`язок з забезпечення, а водія пред`явлення для перевірки відповідних документів та додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт при здійсненні міжнародних перевезень (зокрема встановлено обов`язок водіїв роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв).
Згідно абз.6 ч.1 ст.60 Закону №2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Долучені до матеріалів адміністративного позову документи не свідчать про пред`явлення роздруківки на паперовому носії з інформацією про роботу та відпочинок водія позивача, на момент складання акта про проведення перевірки, а також дотримання усіх вищевказаних вимог.
Надаючи правову оцінку таким доводам позивача щодо неправильної кваліфіковації діяння, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
У транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, установлюються і використовуються контрольні пристрої тахографи (ч.7 ст.53 цього Закон №2344-ІІІ).
Згідно з ч.8 ст.53 Закону №2344-ІІІ водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.
Таким чином, автомобільні перевізники мають обов`язок забезпечити, а водії пред`явити особам, які здійснюють контроль за дотриманням законодавства про автомобільний транспорт, документи, на підставі яких здійснюються міжнародні перевезення. Крім того, на водіїв покладається обов`язок допускати до перевірки тахографів посадових осіб Укртрансбезпеки, надавати їм тахокарти, а також у разі, якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздрукувати інформацію про роботу та відпочинок водіїв.
Відповідно до п.1.4 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затв. наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010р., картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі; контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР).
Пунктом 3.3 розділу ІІІ цієї Інструкції передбачено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.
Відповідно до п.3.5 розділу ІІІ зазначеної Інструкції перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.
Відповідно до статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Законом України 2819-IV від 07.09.2005 Україна приєдналась до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), укладеної 1 липня 1970 року в м. Женева.
20.12.2010 набрала чинності Поправка № 6 до ЄУТР у частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних дні, а в разі відсутності тахокарт - надання Бланка підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.
Отже, норми ЄУТР розмежовують такі документи як «реєстраційний листок» та «роздруківка».
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЄУТР, ця Угода застосовується на території кожної Договірної Сторони до всіх міжнародних автомобільних перевезень, що виконуються будь-яким транспортним засобом, зареєстрованим на території зазначеної вище Договірної Сторони або на території будь-якої іншої Договірної Сторони.
В силу вимог ч. 1 ст. 3 ЄУТР, кожна Договірна Сторона застосовує на своїй території до міжнародних автомобільних перевезень, що виконуються будь - яким транспортним засобом, зареєстрованим на території держави, що не є Договірною Стороною цієї Угоди, положення не менш суворі, ніж ті, що встановлені в статтях 5, 6, 7, 8, 9 та 10 цієї Угоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1133 Глави ІІ ЄУТР, роботодавець видає достатню кількість реєстраційних листів водіям транспортних засобів, оснащених контрольним пристроєм відповідно до додавання 1, з урахуванням тієї обставини, що ці листи є особистими за своїм характером, а також з урахуванням тривалості перевезення та можливого зобов`язання щодо заміни пошкоджених листів або листів, які були вилучені інспектуючим посадовцем. Роботодавець видає водіям листи лише затвердженого зразка, придатні для використання у контрольному пристрої, встановленому на транспортному засобі. Якщо транспортний засіб оснащений контрольним пристроєм відповідно до додавання 1В, то роботодавець та водій забезпечують з урахуванням тривалості перевезення правильність роздруківки даних у разі проведення інспекції за наявності відповідного прохання, про яке йдеться у додаванні 1В. Відповідно до ч.3 ст.1133 Глави ІІ ЄУТР, картка водія, визначена в додаванні 1B, видається на прохання водія компетентним органом держави, яка є Договірною Стороною, в якій знаходиться місце звичайного проживання водія. Картки водія видаються лише тим особам, які подали відповідну заяву та на які поширюються положення цієї Угоди. Картка водія видається конкретній особі.
Водії використовують реєстраційні листки або картку водія щодня, коли вони керують транспортним засобом, з моменту прийому транспортного засобу під свою відповідальність. Реєстраційний листок або картка водія не витягуються до кінця щоденного періоду роботи, за винятком тих випадків, коли її витяг допускається відповідно до інших положень. Жоден реєстраційний листок і жодна картка водія не можуть використовуватися протягом більш тривалого періоду, ніж період, для якого вони призначені.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку, ЄУТР розмежовує поняття та відповідно такі документи як «реєстраційний листок» і «роздруківка».
Зокрема, частиною 8 ст.53 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.
В контексті наведеного суд зауважує, що щоденні реєстраційні листки режимів праці та відпочинку водія - це тахокарти, які використовуються в аналоговому тахографі. У свою чергу, для цифрових тахографів не використовуються щоденні реєстраційні листки режимів праці та відпочинку водія, для цього приладу необхідно використовувати карту водія, роздруківку на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія.
Відповідно до приписів чинного законодавства, в тому числі ЄУТР, роздруківка на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок повинна містити інформацію щодо того водія, який перебуває за кермом, а зазначене можливе тільки за умови використання ним персональної картки водія. Відсутність документу - картки водія чи її невикористання автоматично тягне за собою відсутність документу - роздруківки на паперовому носії інформацію про його ж роботу та відпочинок, що є порушенням вимог ст.53 Закону України «Про автомобільний транспорт». В контексті зазначеного вбачається, що роздруківка є документом похідним від картки водія, адже процес її створення неможливий без використання картки в тахографі.
Пунктом 4 статті С «Реєструючі прилади» розділу III «Вимоги до конструкції контрольного пристрою» Додатку 1-40 «Вимоги до конструкції, перевірки, встановлення та інспекції» ЄУТР, щодо реєстрації часу: а) Конструкція контрольного пристрою повинна бути такою, щоб період керування завжди реєструвався автоматично і щоб можна було, у разі потреби, за допомогою приладу включення окремо зареєструвати інші періоди часу.
Відтак, водій, який виконує перевезення вставляючи картку в тахограф має можливість за допомогою ручного вводу особисто без будь-яких спеціальних засобів ввести інформацію за певні періоди роботи, наприклад щодо його роботи чи відпочинку, або в автоматичному режимі.
Відповідно до приписів п.1 Додатку 345 «Типові бланки», у відповідності до ст.12 -біс, автомобільні перевізники можуть використовувати в цілях сприяння проведення перевірки на дорозі типові бланки: БЛАНК ПІДТВЕРДЖЕННЯ ДІЯЛЬНОСТІ.
Відтак, під час перевірки водій, що виконує міжнародні перевезення повинен передати до контролю записи про режим праці та відпочинку (роздруківки) за 29 днів.
У даній справі Актом №ОА/063625 від 25 вересня 2025 року виявлено порушення даних приписів.
За державним стандартом України «Діловодство і архівна справа»: документ - це матеріальний об`єкт, що містить у зафіксованому вигляді інформацію, оформлений у заведеному порядку й має відповідну до чинного законодавства юридичну силу.
Відповідно до ч.8 ст.12-34 ЄУТР, забороняється підробляти, вилучати чи знищувати дані, занесені на реєстраційний лист, що зберігаються в контрольному пристрої або на картці водія, та роздруковані документи з контрольного пристрою, визначення якого наводиться у додаванні 1B. Забороняються також будь-які дії щодо контрольного пристрою, реєстраційного листа або картки водія, внаслідок яких можуть бути підроблені, вилучені або знищені дані та/або надрукована інформація. Жоден із пристроїв, які можна використовувати в зазначених цілях, не повинен перебувати на транспортному засобі.
Відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт установлена приписами ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Зокрема, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за:
- виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абз.6 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт»);
- управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без контрольних пристроїв (тахографів) реєстрації режимів праці чи відпочинку водіїв транспортних засобів чи вимкненими такими контрольними пристроями (тахографами) або без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку - штраф у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абз.11 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт»).
Зазначеними нормами передбачена кваліфікацію різних за своїм складом порушень за відсутність документів, передбачених ст.53 вказаного Закону, та порушення вимог використання тахографа, які полягають у виконанні міжнародного автомобільного перевезення без контрольного пристрою (тахографу) або з вимкненим тахографом; відсутності щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку водія.
Оскільки щоденні реєстраційні листки режимів праці та відпочинку водія не можна ототожнювати з роздруківками на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія, тому норми абз.11 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» на розглядувані правовідносини не поширюються.
У свою чергу, правильною кваліфікацією відсутності роздруківки на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія є саме приписи абз.6 ч.1 ст.60 вказаного Закону.
Підтвердженням такого висновку слугує та обставина, що роздруківка на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водіїв є документом, передбаченим ст.53 Закону України «Про автомобільний транспорт», необхідним для виконання міжнародних перевезень для усіх перевізників (резидентів та нерезидентів) та видів перевезень (пасажирських, вантажних), які використовують у своїх транспортних засобах цифровий тахограф. Тобто, вказаний документ, відсутність якого встановлено у позивача, є загальнообов`язковим при виконанні міжнародних перевезень транспортними засобами, обладнаним цифровим тахографом; інші документи, наведені в ч.ч.3-6 ст.53 Закону України «Про автомобільний транспорт», є спеціальними для кожного з видів перевезень (вантажних/пасажирських) та особи перевізника (резидент/нерезидент). Водночас роздруківка є документом похідним від картки водія, адже процес її створення неможливий без використання картки в тахографі.
Таким чином, до позивача правомірно на підставі абзацу 6 частини першої статті 60 Закону України №2344-ІІІ застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 34000,00 грн.
Суд звертає увагу, що оскаржувана постанова складена відповідно до додатку № 5 до Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006, та містить перелік необхідної інформації для ідентифікації автомобільного перевізника, відповідні реквізити, коротко викладене порушення, санкція порушеної статті та норми закону, а також реквізити рахунку для сплати штрафу, підпис посадової особи, яка її винесла та печатку, а тому всі вимоги щодо оформлення постанови дотримані та узгоджуються із вимогами щодо її змісту.
Таким чином, допущення позивачем порушення законодавства про автомобільний транспорт знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому оскаржувана постанова про застосування до товариства з обмеженою відповідальністю «Лупак Транс» адміністративного-господарського штрафу від 18.11.2025 року №ОПШ 018266 прийнята в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом, а тому підстави для її скасування відсутні.
Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, перевіривши обґрунтованість ключових доводів сторін та оцінивши надані ними докази в сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог відсутні підстави для відшкодування позивачеві понесених ним судових витрат.
Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Лупак Транс» (90120, Закарпатська область, Берегівський район, с. Арданово, буд. 173, код ЄДРПОУ 43650679) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі управління державного нагляду (контролю) у Закарпатській області (03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 51, код ЄДРПОУ 39816845) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Я. М. Калинич