КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 761/28353/24                                                                                   Головуючий у І інстанції Матвєєва Ю.О.
Провадження №22-ц/824/12946/2025                                                             Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
 ПОСТАНОВА
Іменем України
 
03 грудя 2025рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Голуб С.А., Приходька К.П., 
за участі секретаря Спис Ю.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Алпатьєвої Наталі Юріївни на рішення Шевченківського районного суду м. Київ від 06 травня 2025 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Публічне акціонерне товариство Страхова компанія «Еталон» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2024р. позивачка ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_1 , у якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування матеріальної шкоди 440 302,01 грн; витрати за проведення експертної оцінки в розмірі 4 000,00 грн; витрати за проведення транспортно-товарознавчої експертизи в розмірі 16 000,00 грн.
Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 01.04.2024 року біля 14:10 год., водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Джип Компас», д.н.з. НОМЕР_1 , на перехресті вул. Бальзака - вул. Р. Рейгана в м. Києві, виїхав на регульоване перехрестя з вул. О. Бальзака на заборонений червоний сигнал світлофору та скоїв зіткнення з автомобілем «Ауді», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по вул. О. Бальзака на зелений сигнал світлофору, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Зазначена ДТП мала місце з вини відповідача, що встановлено постановою Деснянського районного суду м. Києва 29 квітня 2024 року по справі № 754/5243/24.
27.06.2024 року позивачка отримала страхове відшкодування у розмірі           156 800,0 грн, проте такого відшкодування недостатньо для компенсації завданої їй шкоди, тому вона вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх порушених прав.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Київ від 06 травня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди 440 320,01 грн; судовий збір у розмірі 4 403,20 грн; витрати позивачки на проведення експертної оцінки в розмірі 4 000,00 грн; витрати за проведення транспортно-товарознавчої експертизи в розмірі 16 000,00 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою в інтересах відповідача ОСОБА_1 звернулась його представник - адвокат Алпатєва Н.Ю., яка, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
В доводах апеляційної скарги, зокрема зазначає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не дав належної оцінки висновку експерта №18/24 від 19 жовтня 2024 року. Так, надаючи оцінку вказаному висновку, суд першої інстанції взяв на себе обов`язок експерта та, не маючи спеціальних знань, дійшов неправильного висновку про те, що фотографія одометра із зазначеною на ньому датою 11.9.2024, не спростовує результати вказаного дослідження, оскільки з урахуванням того, що автомобіль «AUDI», д.н.з. НОМЕР_2 , на момент експертизи був технічно несправним, то за такий незначний проміжок часу (з 11.09.2024 по 02.10.2024) показники цього приладу не могли бути суттєво відмінні.
Таке твердження суду скаржник вважає припущенням, тому що якщо автомобіль, як стверджував відповідач, скоріш за все вже був відремонтований, то при фотографуванні одометра 02 жовтня 2024 року це було б видно за пробігом. І це була єдина причина чому були використані фотографії розбитого КТЗ, експерт не міг зробити реальні фото.
Вказував, що експерт Баранков під час допиту у судовому засіданні підтвердив те, що він використав фотографії, які всупереч Методики  товарознавчої експертизи  та оцінки колісних транспортних засобів, не були ним зроблені особисто, а робилися суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 і буцім-то були надані позивачкою, хоча стосовно цього у висновку експерта немає посилань.
Суд першої інстанції належної оцінки вказаним обставинам не дав, помилково вважаючи, що використання експертом  фотографій пошкодженого транспортного засобу відповідає вищевказаній Методиці.
Вважає також, що при вирішенні питання визначення утилізаційної вартості  КТЗ експерт Баранов, складаючи висновок №18/24 від 19 жовтня 2024 року грубо порушив п. 7.17-7.20 Методики, вигадавши термін «зобов`язуюча пропозиція», який Методикою не передбачено.
На думку скаржника, у даній справі позивачем не підтверджено належними доказами утилізаційної вартості транспортного засобу автомобіль «AUDI» д.н.з. НОМЕР_2 .
 
Поряд із цим, відповідачеві було відмовлено в проведенні експертизи і транспортний засіб було відчужено для унеможливлення встановлення реального збитку. 
Також, скаржник звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що відхиливши як доказ Звіт про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу №20182 від 11.04.2024 року, суд тим не менше, в порушення вимог процесуального законодавства,  стягнув з відповідача на користь позивача вартість проведення оцінки транспортного засобу в розмірі 4000,00 грн.
Позивач ОСОБА_2 не скористалась своїм правом, передбаченим частиною першою статті 360 ЦПК України, на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (частина третя статті 360 ЦПК України).
У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 , та його представник - адвокат Алпатьєва Н.Ю. підтримали апеляційну скаргу, посилаючись на викладені у ній доводи.
Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Конюшко Д.Б. у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на безпідставність її доводів, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.
Третя особа, ПАТ СК «Еталон», свого представника для участі у судовому засіданні не направило, про дату, час та місце розгляду справи повідомлено у відповідності до вимог процесуального законодавства.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.
 Судом першої інстанції встановлено наступні фактичні обставини по справі.
01.04.2024 року біля 14:10 год., водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Джип Компас», д.н.з. НОМЕР_1 , на перехресті вул. Бальзака - вул. Р. Рейгана в м. Києві, виїхав на регульоване перехрестя з вул. Бальзака на заборонений червоний сигнал світлофору та скоїв зіткнення з автомобілем «Ауді», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по вул. Бальзака на зелений сигнал світлофору, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Деснянського районного суду м. Києва 29 квітня 2024 року по справі № 754/5243/24, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 (водія автомобіля «Джип Компас», д.н.з. НОМЕР_1 ), визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з покладенням на нього адміністративного стягнення.
Таким чином, зазначена ДТП мала місце з вини відповідача, що встановлено постановою Деснянського районного суду м. Києва 29 квітня 2024 року по справі № 754/5243/24.
Станом на час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПАТ СК «Еталон» (т. 1, а.с. 47) і 27.06.2024 року позивачка отримала від вказаного товариства страхове відшкодування у розмірі 156 800,00 грн, що підтверджується копією виписки із банківського рахунку від 01.07.2024 року (т. 1, а.с. 48) та ніким з учасників процесу не оспорюється.
Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка наголошувала, що внаслідок зазначеної вище ДТП, їй була спричинена матеріальна шкода, у вигляді пошкодження належного їй автомобіля «Ауді», д.н.з. НОМЕР_2 .
В якості доказу на підтвердження вартості матеріального збитку, позивачкою разом із позовною заявою подано до суду Звіт про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу № 20182 від 11.04.2024 року, здійсненого ФОП ОСОБА_3 , згідно з яким вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Ауді», д.н.з. НОМЕР_2 , складає 883 000,82 грн.
В подальшому позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про зменшення позовних вимог та просила долучити до матеріалів справи Висновок експерта №1/24 від 19 жовтня 2024 року, складений судовим експертом Баранковим В.О. на замовлення позивача, яким визначено матеріальний збиток завданий власникові автомобіля «Ауді», д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження в ДТП, що сталася 01.04.2024р., в сумі 920 163,32 грн; вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ауді», д.н.з. НОМЕР_2 , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей на момент ДТП, що сталася 01.04.2024р.,  -  1 922 243,05 грн, ринкову вартість автомобіля «Ауді», д.н.з. НОМЕР_2 , на момент ДТП, що сталася 01.04.2024р., в сумі 920 163,32 грн; утилізаційну вартість автомобіля «Ауді», д.н.з. НОМЕР_2 , в сумі 323 061,31 грн.
Посилаючись на визначений експертом Баранковим В.О. розмір матеріального збитку,  позивач зазначала, що має право на відшкодування шкоди у вигляді різниці між вартістю автомобіля до та після ДТП (за вирахуванням сплаченого їй страхового відшкодування), та навела такий розрахунок: 920 163, 32 грн (ринкова вартість автомобіля до ДТП, вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок ДТП) - 156 800,00 грн (сума виплаченого страхового відшкодування) - 323 061,31 грн (утилізаційна вартість залишків пошкодженого автомобіля) = 440 302,01 (розмір шкоди завданої позивачу у вигляді різниці між вартістю автомобіля до та після ДТП з урахуванням суми сплаченого страхового відшкодування) + 4000,00 (вартість послуг СОД) + 16 000,00 (вартість послуг судового експерта) = 460 302,01 грн.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі, погодившись із наданим позивачем розрахунком розміру матеріального збитку.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками місцевого суду щодо обґрунтованості позовних вимог в частині відшкодування завданої матеріальної шкоди, з огляду на наступне.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).
За приписами частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Зобов`язання щодо відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт).
Судом встановлено та сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача ОСОБА_1 у її скоєнні, та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 156 800,00 грн.
Предметом спору в апеляційному суді є сума відшкодування майнової шкоди, яка підлягає до стягнення із винуватця дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Згідно із статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
У пункті 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. 
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності, в тому числі на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакцій, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1961-IV).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.
Оскільки у цій справі спірним є питання відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, то визначаючи розмір заподіяної шкоди, суд правильно керувався також нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно з статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (абзац 1 пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).
При цьому зазначений закон встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується.
Статтею 28 Закону № 1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Згідно зі статтею 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.
Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.
Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки та відповідають за завдану шкоду.
Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2021 року у справі № 204/5314/18, від 02 грудня 2021 року у справі № 753/17190/18.
Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлений Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика).
Вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.
Згідно пункту 2.2. Методики утилізаційна вартість КТЗ визначається як грошова сума, яку передбачається одержати від продажу не придатного для експлуатації за прямим функціональним призначенням КТЗ для альтернативного використання його справних і придатних до експлуатації складників.
Пунктом 7.17 Методики передбачено якщо вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого  КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого КТЗ не розраховується. Відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно недоцільним. У цьому випадку може бути визначена вартість утилізації КТЗ.
Відповідно до пункту 7.18 Методики вартість утилізації КТЗ визначається як сума ринкової вартості технічно справних складників та вартості металобрухту складників, які залишилися, або із застосуванням методу питомої ваги окремої складової КТЗ від ринкової вартості КТЗ.
Тобто навіть при утилізації транспортного засобу залишаються придатні до подальшої експлуатації деякі агрегати, вузли, деталі які є справними і мають свою ціну та їх можна демонтувати і реалізувати для подальшої експлуатації.
З цього випливає, що вартість придатних до експлуатації залишків - це реальна ціна автомобіля в пошкодженому вигляді, враховуючи деталі, які можуть бути реалізовані з урахуванням витрат на їх демонтаж, зберігання і продаж. Відповідно до пункту 7.20 Методики «вартість технічно справних складників визначається на підставі результатів їх діагностування на спеціалізованому для даної моделі КТЗ підприємстві автосервісу, а у разі необхідності - дефектування».
Пошкоджені автомобілі при ДТП та деталі, які не можуть бути реалізовані, підлягають розрахунку в якості металобрухту (утилізаційна вартість).
У постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 у справі № 753/11069/16-ц зазначено, що неможливо задовольнити вимоги про відшкодування майнової шкоди з огляду на вартість автомобіля до ДТП з одночасним залишенням автомобіля у власності позивача. Відповідно якщо відсутні докази, які доводять розмір утилізаційної вартості авто, суд позбавлений можливості встановити правильний розмір відшкодування, яке має бути стягнуте з відповідача, і зобов`язаний відмовити у задоволенні позовних вимог.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 червня 2023 року у справі № 125/1216/20 зазначила: «... за змістом статі 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Таким чином, ремонт автомобіля, вважається економічно необґрунтованим, а отже, автомобіль вважається фізично знищеним. Порядок відшкодування завданої позивачу шкоди мав відбуватися в порядку, визначеному статтею 30 Закону № 1961- IV, і позивач мав передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП...».
Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Отже, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.
Зазначені висновки містяться і у постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 752/13375/19.
В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до положень ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, заяви та клопотання.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Отже, висновок експерта разом з іншими наданими учасниками справи доказами підлягатиме оцінці як окремо, так і в їх сукупності.
Відповідно до ч. 1, 6, 7 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
 Відповідно до Висновку експерта №1/24 від 19 жовтня 2024 року, складеного судовим експертом Баранковим В.О. на замовлення позивача:
- вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ Audi A6, реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження в результаті дорожньо-транспортної пригоди  (ДТП), яка сталась 01 квітня 2024 р., станом на дату ДТП, становить 920 163,32 грн;
- вартість відновлювального ремонту КТЗ Ауді А6, д.н.з. НОМЕР_2 , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей на момент ДТП, що сталася 01.04.2024р.,  становить 1 922 243,05 грн;
- ринкова вартість КТЗ Audi A6, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент ДТП, що сталася 01.04.2024 р., складає 920 163,32 грн; 
- утилізаційна вартість КТЗ Audi A6, реєстраційний номер НОМЕР_2 на дату оцінки 01 квітня 2024 р. становить  323 061,31 грн.
Отже, у справі, яка переглядається, встановлено, що ремонт належного позивачу автомобіля вважається економічно необґрунтованим, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує його ринкову вартість на момент ДТП, а відтак розмір завданого позивачу матеріального збитку має становити різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.
Апеляційний суд критично оцінює доводи апеляційної скарги про те, що Висновок експерта №1/24 від 19 жовтня 2024 року, складений судовим експертом Баранковим В.О. не є належним доказом та не повинен братись до уваги, оскільки на думку відповідача при його складенні експертом Баранковим В.О. грубо порушено п. 7.17-7.20 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.
Відповідно до пунктів 7.17-7.20 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, якщо вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого КТЗ не розраховується. Відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно недоцільним.
У цьому випадку може бути визначена вартість утилізації КТЗ.
Вартість утилізації чи вартість аварійно пошкодженого КТЗ, спецтехніки на автомобільному, колісному шасі або на гусеничному ходу визначається як сума ринкової вартості технічно справних складників та вартості металобрухту складників, які залишилися, або із застосуванням методу питомої ваги окремої складової КТЗ від ринкової вартості КТЗ відповідно до методичних рекомендацій, визначених у пункті 45 додатка 8 до цієї Методики.
У разі наявності даних щодо продажу аналогічного КТЗ у такому самому технічному стані за вартість утилізації КТЗ, що оцінюється, може прийматися ціна продажу зазначеного аналогічного КТЗ.
Вартість технічно справних складників визначається на підставі результатів їх діагностування на спеціалізованому для даної моделі КТЗ підприємстві автосервісу, а у разі необхідності - дефектування.
Експертом Баранковим В.О. вартість утилізації КТЗ визначена шляхом анонімізації досліджуваного КТЗ Audi А6, реєстраційний номер НОМЕР_2 у пошкодженому стані після ДТП, яка мала місце 01 квітня 2024 року, та розміщення в якості  лота № 1202410154958230 на офіційному аукціоні платформи - AUTOопІіпе ресурсу «Audatex» https://audatex.ua/компанії ТОВ «Аудатекс Україна» терміном з 15.10.2024 р. по 19.10.2024 р.
В результаті було отримано зобов`язуючі пропозиції купівлі досліджуваного КТЗ. Найвищою є зобов`язуюча пропозиція купівлі досліджуваного КТЗ в пошкодженому стані на суму 328 990,00грн.
Таким чином, вартість досліджуваного КТЗ після ДТП станом на момент завершення торгів 19.10.2024 р. приймалась рівною до пропозиції його купівлі на офіційному аукціоні платформи AUTOonline ресурсу «Audatex» 328 990,00грн.
Для визначення вартості КТЗ станом на минулу дату, зокрема на дату ДТП 01 квітня 2024 року, експертом було використано метод пропорції та встановлено вартість утилізації вказаного КТЗ станом на дату ДТП в розмірі 323 061,31 грн.
На переконання колегії суддів такий спосіб визначення вартості пошкодженого КТЗ, за допомогою відкритих торгів на аукціонах, не суперечить Методиці, за умови об`єктивності такого аукціону, що стороною відповідача не спростовано.
Апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що використання експертом Баранковим В.О. фотографій пошкодженого КТЗ, які були зроблені не ним особисто, а ФОП ОСОБА_3 , є недопустимим та порушенням Методики.
Відповідно до ч. 1 ст. 107 ЦПК України матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням.
Та обставина, що експертом у Висновку не зазначено, про те, що він використовував надані йому позивачем фотографії, не спростовує факту проведення експертом технічного огляду автомобіля «Ауді», д.н.з. НОМЕР_2 , оскільки це підтверджується результатами технічного огляду автомобіля від 02.10.2024 року (аркуші 7-17 висновку № 18/24 від 19.10.2024 рок) та показаннями самого експерта, який повідомлявся про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. 
Відповідачем не надано суду доказів, які підтверджують ту обставину, що використання експертом фотографій, які зроблені не ним особисто, вплинуло на правильність його висновку.
Використання при експертизі фотографій пошкодженого транспортного засобу повністю узгоджується із зазначеною вище Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. 
Отже, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги в якості доказу вказаний висновок експерта №1/24 від 19 жовтня 2024 року, який є належним, допустимим та достовірним доказом, та таким, що не спростований стороною відповідача.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди 440 320,01 грн (920163,32 грн - 156 800,0 грн (страхова виплата) - 323 061,31 грн (утилізаційна вартість) = 440 320,01 грн).
Керуючись положеннями статте 133, 141 ЦПК України, суд першої інстанції також правильно стягнув з відповідача на користь позивача 16 000 грн судових витрат, а саме вартість проведення транспортно-товарознавчої експертизи, висновок якої враховано судом в якості доказу. Такі витрати позивача підтверджені належними доказами, зокрема Договором від 02.10.2024 року, укладеним між судовим експертом Баранковим В.О., як виконавцем, та ОСОБА_2 , як замовником; актом виконаних робіт від 19.10.2024 року; платіжною інструкцією №0.0.3921364650.1 від 03.10.2024 р. (а.с. 150-152 том 1).
Поряд із цим, колегія вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що відхиливши Звіт про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу № 20182 від 11.04.2024 року ФОП ОСОБА_3 , суд першої інстанції, в порушення вимог процесуального законодавства, стягнув з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати за складання такого звіту в розмірі 4000,00 грн.
Процесуальні питання розподілу судових витрат визначено статтею 141 ЦПК України.
Так, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина друга статті 141 ЦПК України).
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи (частина третя статті 141 ЦПК України).
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22 за результатом системного аналізу положень процесуального законодавства констатовано таке:
(1) витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат;
(2) висновок експерта може бути підготовлений як на підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи;
(3) у разі подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. При цьому інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і в разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, зазначений висновок не приймається судом до розгляду;
(4) при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду із позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи.
Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.
У даній справі, суд першої інстанції не взяв до уваги поданий позивачем Звіт про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу № 20182 від 11.04.2024 року, складений ФОП ОСОБА_3 , отже відсутні підстави для відшкодування позивачу витрат, пов`язаних з оплатою складання такого звіту.
Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
За таких обставин, рішення Шевченківського районного суду м. Київ від 06 травня 2025 року підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на проведення експертної оцінки в розмірі 4 000,00 грн.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції, не ґрунтуються на законі та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Алпатьєвої Наталі Юріївни задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Київ від 06 травня 2025 року скасувати в частині стягнення  ОСОБА_1 (на користь ОСОБА_2 витрат на проведення експертної оцінки в розмірі 4000,00 грн.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється  з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складений 04 грудня 2025 року.

                                                                     
Суддя-доповідач                                                              Д.О. Таргоній
 
Судді :                                                                               С.А. Голуб
 
                                                                                       К.П. Приходько