РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/741/25 
22 грудня 2025 року 
Костопільський районний суд Рівненської області
в складі судді Снітчук Р.М.
за участі секретаря Зберен К.Ф.
представника позивача адвоката Красовського А.С.
представника відповідача адвоката Євгеюка О.Є.
провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Костопіль підготовче засідання у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, державний нотаріус Костопільської державної нотаріальної контори Рівненської області Доброскокова Анна Миколаївна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, 

ВСТАНОВИВ:
В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що вона є власником домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 04.06.2021. До складу вказаного будинковолодіння також належить літня кухня «Д», яка була раніше частиною сусіднього житлового будинку по АДРЕСА_1 , 1941 року забудови.
частина житлового будинку по АДРЕСА_1 згідно погосподасрького обліку у період 1971 – 1973 років рахувалася за ОСОБА_3 , дідом позивача, до членів сім`ї якого входила ОСОБА_4 , його дружина, решта частина обліковувалася за ОСОБА_5 , матір`ю відповідача. 
У 1974 році ОСОБА_3 на сусідній земельній ділянці по АДРЕСА_1 побудував новий житловий будинок та належна йому частина житлового будинку по АДРЕСА_2 увійшла в якості господарської будівлі, як літня кухня, до нового домоволодіння.
ОСОБА_3 помер у 1990 році та після його смерті вказане домоволодіння перейшло у власність його дружини ОСОБА_4 . 
Згідно договору дарування від 04.06.2021, посвідченого приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Скоропад В.В., ОСОБА_4 подарувала позивачу ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , до складу якого в тому числі увійшли надвірні будівлі – «Д» - літня кухня. На підставі цього договору дарування за позивачем зареєстрвоано право власності на вказаний об`єкт нерухомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 1445014356234.
Згідно рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 19.02.2009 у справі № 2-207/2009 за відповідачем ОСОБА_2 у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_6 визанно право власності на частину будинку АДРЕСА_1 . 
Вважає, що 22.08.2024 на ім`я відповідача державним нотаріусом Костопільської державної нотаріальної контори Рівненської області Доброскоковою А.М. неправомірно видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_6 на іншу частку житлового будинку АДРЕСА_3 . 
Вказав, що інша 1\2 частина зазначеного житлового будинку належить позивачу в якості надвірної будівлі Д - літня кухня в домогосподарстві по АДРЕСА_1 та до складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6 , не входила, оскільки останній на праві власності не належала. 
Видача свідоцтва про право на спадщину порушує право власності позивача, яке вона набула ще у 2021 році.
Покликаючись на положення ст. 1031 ЦК України, враховуючи, що відповідач не мав права на спадкування частки зазначеного житлового будинку, яка не належала спадкодавцю ОСОБА_6 на праві власності, просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 452 від 22.08.2024, видане ОСОБА_2 державним нотаріусом Костопільської державної нотаріальної контори Доброскоковою А.М. 
У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав на безпідставність заявлених вимог. При цьому покликався на те, що 22.08.2024 державним нотаріусом Костопільської державної нотаріальної контори Рівненської області Доброскоковою А.М. видано ОСОБА_2 . Свідоцтво про право на спадщину за заповітом №452, відповідно до якого після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач набув у власність спадщину у вигляді 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав №2976255256060 від 18.07.2024. Право власності на частину спірного будинковолодіння зареєстровано у Державному реєстрі речових прав 22.08.2024 р. за відповідачем ОСОБА_2 , підстава внесення запису – рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №74703368 від 22.08.2024 р.; документ поданий для державної реєстрації – свідоцтво про право на спадщину №452 від 22.08.2024.
Згідно рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 19.02.2009 у справі № 2-207/2009 за відповідачем ОСОБА_2 у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_6 визанно право власності на іншу частину будинку АДРЕСА_1 . 
Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належить відповідачу ОСОБА_2 із 17.03.2008, часу відкриття спадщини, смерті його матері ОСОБА_6 . 
Водночас згідно п. 1.3 договору дарування від 04.06.2021 ОСОБА_4 зареєструвала право власності на житловий будинок з надвірними будівлями у АДРЕСА_1 , до якого увійшли 1/2 частка сусіднього будинковолодіння в якості Д – літньої кухні, лише 18.12.2017 на підставі виписки з погосподарської книги №1644 Звіздівської сільської ради Костопільського району Рівненської області від 27.11.2017. При цьому 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 увійшла як надвірна будівля – літня кухня до складу іншого сусіднього будинковолодіння по АДРЕСА_1 та перейшла спершу ОСОБА_4 , а згодом згідно договору дарування від 04.06.2021 до позивача у протиправний спосіб, оскільки ніколи не належала їм та не входила до складу іншого будинковолодіння, окрім як 1/2 частка у будинковолодінні по АДРЕСА_2 . Тим більше ця частка будинковолодіння ніколи не переводилася із житлової у нежитлову (літню кухню), не змінювала своєї поштової адреси.
Первинна реєстрація житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 відбулася 18.12.2017 за ОСОБА_4 і підставою для такої реєстрації була виписки із погосподарської книги №1644, виданої Звіздівською сільською радою Костопільського району Рівненської області 27.11.2017.
Згідно даних погосподасрького обліку за ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у погосподарських книгах у період 1974-1982 років по с. Ставок вказані різні особові рахунки та різні домоволодіння. Також по особовому рахунку ОСОБА_6 вказано володіння цілим житловим будинком з господарськими будівлями.
Як вбачається з технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 26.06.2024, зазначений будинок 1950 року забудови.
Згідно технічного паспорта на садибний житловий будинок позивача по АДРЕСА_1 , він значиться 1976 року забудови.
Із витягу із погосподарської книги за 1971- 1973 роки по особистому рахунку № НОМЕР_1 вказано головою господарства ОСОБА_3 , як колгоспний двір, до членів сім`ї якого входили ОСОБА_7 - дружина, ОСОБА_8 - дочка, ОСОБА_9 - син, ОСОБА_10 - зять, ОСОБА_11 – онука.
ОСОБА_6 не входила до членів колгоспного двору ОСОБА_3 , мала окремий індивідуальний житловий будинок, якому згідно погосподарського обліку був присвоєний окремий особовий рахунок.
Відповідач ОСОБА_2 є законним власником будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1 і його право захищається законом. Включення частини спірного будинковолодіння відповідача як літня кухня до складу домоволодіння позивачки є незаконним.
Вказав, що підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом №452 від 22 серпня 2024 року відсутні.
Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, державний нотраіус Костопільської державної нотаріальної контори Рівненської області Доброскокова А.М. надала суду письмові пояснення, в яких проти заявлених позовних вимог заперечувала. При цьому покликалася на те, що господарські (присадибні) будівлі не є самостійним об`єктом нерухомого майна. Відповідач ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Його право власності підтверджується рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 19.02.2009 на частку житлового будинку з надвірними будівлями та реєстрацією КП РОБТІ 16.04.2009; свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим державним нотаріусом Доброскоковою А.М. 21.08.2024, реєстровий № 452, на частку цього ж житлоовго будинку з господарськими спорудами. 
28.05.2008 ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадини за заповітом після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 22.08.2024 відповідачем подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 на частку житлового будинку з надвірними будівлями, що по АДРЕСА_1 , надавши Витяг з Державного реєстру речових прав, індексний номер витягу: 388191241 від 25.07.2024 про реєстрацію права власності на частку вказаного житлового будинку за ОСОБА_6 . Відповідно до норм ст. 1233, 1296, 1297 ЦК України державним нотаріусом 22.08.2024 за реєстровим № 452 на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частку зазначеного житлового будинку. Підстави для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним відсутні.
У судовому засіданні представник позивача адвокат Красовський А.С. заявлені вимоги підтримав, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві. При цьому вказав, що відповідач неправомірно заволодів частиною житлового будинку по АДРЕСА_1 , оскільки на час відкриття спадщини за його матір`ю ОСОБА_6 згідно даних погосподарського обліку рахувалася лише частина цього будинку, інша частка рахувалася за ОСОБА_3 , яка була подарована позивачу на підставі договору дарування житлового будинку від 04.06.2021. Право власності на частину цього будинковолодіння відповідач оформив на підставі рішення суду, тому нотаріусом було безпідставно видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на цю ж частку. Внаслідок чого відповідач став власником всього житлового будинку по АДРЕСА_1 . Вважає, що наявні підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповідом № 452 від 22.08.2024, оскільки особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. 
Представник відповідача адвокат Євгеюк О.Є. у судовому засіданні просив у задовленні позову відмовити у зв`язку з його безпідставністю. При цьому вказав, що згідно даних погосподарського обліку до 1974 року за ОСОБА_3 рахувалася частка спірного житлового будинку, 1947 – 1950 років забудови, інша частка рахувалася за його сестрою ОСОБА_5 , це було майно колгоспного двору. У 1974 році ОСОБА_3 побудував новий житловий будинок та за ним припинилося облікування частки у старому житловому будинку, він став обліковуватися за ОСОБА_6 . Крім того, просив врахувати, що позивач не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 та не має права відповідно до ст. 1301 ЦК України на оскарження свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 452 від 22.08.2024, виданого на ім`я ОСОБА_2 . Подвійної реєстрації при оформленні права власності на спірний житловий будинок за відповідачем не допущено, кожному об`єкту у виді частки присвоєно окремий реєстраційний номер та право власності зареєстровано з різних підстав: судового рішення та свідоцтва про права на спадщину, згідно даних погосподарського обліку. 
Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази у справі суд вважає заявлені вимоги безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення. 
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).
Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 04.06.2021, посвідченого приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Рівненської області Скоропад В.М., зареєстровано в реєстрі за № 1200, ОСОБА_4 подарувала позивачу ОСОБА_12 житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , до надвірних будівель у тому числі належить Д – літня кухня. Право власності на вказаний об`єкт нерухомості згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 04.06.2021 зареєстровано за позивачем ОСОБА_1 .
Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідачу ОСОБА_2 житловий будинок з надвірнимим будівлями по АДРЕСА_1 належить з часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Право власності на частину вказаного будинковолодіння відповідач набув на підставі рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 19.02.2009, у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_6 , якій належала вказана частка на підставі виписки погосподарської книги № 1119 від 22.12.2008. Згідно витягу про реєстрацію права власності КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» 16.04.2009 за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на 1\2 частку цього будинку з надвірними будівлями, реєстраційний номер 27062858. 
22.08.2024 державним нотаріусом Костопільської державної нотаріальної контори Доброскоковою А.М. відповідачу ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстровано в реєстрі за № 452, у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_6 на частку цього ж житлового будинку з надвірними будівлями, яка належала спадкодавцю на праві власності згідно Державного реєстру речових прав 18.07.2024, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2976255256060. Із витягу з державного реєстру речових прав від 22.08.2024 вбачається, що за відповідачем ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину № 452 від 22.08.2024 зареєстрвоано право власності на 1\2 частину спірного житлового будинку з надвірними будівлями. 
Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 вказав, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.
Разом із тим суд вважає, що позивачем не доведено та не підтверджено належниим доказами того, що до виданого на ім`я відповідача свідоцтва про право на спадщину за заповітом включено майно, яке не належало спадкодавцю ОСОБА_6 на момент відкриття спадщини.
Положеннями ст. 120, ст. 121, ст. 123 ЦК Української РСР, чинними на час набуття права на спірний об`єкт нерухомості, право власності на індивідуальні будинки в сільській місцевості визначалося за правилами колгоспного двору. 
Згідно зі ст. 126 ЦК УРСР працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.
Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався вказівками з ведення книг погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними вказівками з ведення погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - вказівки № 69). Згідно із зазначеними нормативними актами погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в УРСР із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались як акти органів влади (публічні акти), що підтверджують право приватної власності.
Згідно ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подається виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.
Судом встановлено, що згідно особового рахунку № НОМЕР_1 у період 1971 – 1973 років за ОСОБА_3 , як членом колгоспного двору, рахувалася 1\2 частка житлового будинку, 1946 року забудови, що також підтверджується випискою з погосподарської книги виконкому Звіздівської сільської ради за 1971-1973 р., виданою Головинською сільською радою від 16.12.2024.
Відповідно до архівних виписок з погосподарської книги Звіздівської сільської ради Костопільського району Рівненської області у період 1974 – 1976, 1977-1979, 1980 – 1982 років, особові рахунки № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 житловий будинок з господарськими будівлями в с. Ставок Костопільського району Рівненської області рахувався за ОСОБА_6 . 
Згідно архівних виписок з погосподарської книги Звіздівської сільської ради Костопільського району Рівненської області у період 1974 – 1976, 1977-1979, 1980 – 1982 років, особові рахунки № НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_1 , архівних виписок Головинської сільської ради № 218, 219, 220 від 19.05.2025 за ОСОБА_3 рахувався житловий будинок з господарськими будівлями в с. Ставок Костопільського району Рівненської області, 1971 року забудови.
Із наведеного вбачається, що ОСОБА_3 , побудувавши сусідній будинок, як член колгоспного двору, вибув із господарства у житловому будинку, 1946 року забудови та за ним припинила обраховуватися його частка у вказаному будинковолодінні.
Із виписки з погосподарської книги № 5 с. Ставок виконкому Звіздівської сільської ради Костопільського району Рівненської обалсті від 17.11.2017 № 1644 вбачається, що житловий будинок по АДРЕСА_1 рахувався після смерті ОСОБА_3 за його дружиною ОСОБА_4 та згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 108508320 від 21.12.2017 за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на вказаний об`єкт нерухомості. 
Відповідно до виписки Головинської сільської ради № 270 від 07.03.2024 згідно погосподарської книги № 5 с. Ставок, особовий рахунок № НОМЕР_6 , житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться по АДРЕСА_2 рахується за ОСОБА_2 - частина будинку та ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , - будинку. 
Таким чином суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 452 від 22.08.2024, виданого ОСОБА_2 та вважає за вірне у задоволенні позову відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст. 3, 15, 1233,1268, 1269, 1270, 1296, 1297, 1301 ЦК України, ст. 120, 121, 123, 126 ЦК УРСР, ст. 2, 3-13, 19, 81, 89, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, 

УХВАЛИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, державний нотаріус Костопільської державної нотаріальної контори Рівненської області Доброскокова Анна Миколаївна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом – відмовити.
Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач – ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 .
Відповідач – ОСОБА_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 .
Повний текст судового рішення складено 31 грудня 2025 року.

Суддя: Снітчук Р.М.