ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
13.01.2026	Справа № 910/5032/25	
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Леон-Сервіс Плюс" 
до фізичної особи-підприємця Сенюкової Ренати Ігорівни 
про стягнення 208476,24 грн.
без виклику представників сторін (без проведення судового засідання)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Леон-Сервіс Плюс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Сенюкової Ренати Ігорівни про стягнення за договором купівлі-продажу від 12.09.2023 № 12/09/23-1 основного боргу в розмірі 103825 грн., 35908,26 грн. пені, 3968,11 грн. трьох процентів річних, 14774,87 грн. інфляційних втрат та 50000 грн. моральної шкоди.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).
Дана ухвала суду направлена, зокрема, відповідачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 02068, м. Київ, вул. Вербицька, 4А, кв. 122.
Проте конверт із копією вищенаведеної ухвали повернуто на адресу суду підприємством поштового зв`язку без вручення відповідачу за закінченням терміну зберігання.
Положеннями статей 89, 93 ЦК України передбачено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи та здійснення управління і обліку. Відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом вносяться до єдиного державного реєстру.
Таким чином, направлення ухвали суду здійснено за відповідною адресою місцезнаходження відповідача, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
Згідно з частиною 7 статті 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. 
Відтак, ухвала суду про відкриття провадження у справі направлялася за адресою місцезнаходження відповідача згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за відсутності заяви про зміну його місцезнаходження.
За приписами частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
При цьому, судом також враховано, що згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Таким чином, відповідач мав право та можливість ознайомитися з ухвалою суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.
Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.
При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:
12.09.2023 між позивачем (Покупець) та відповідачем (Продавець) укладено договір купівлі-продажу, за умовами п. 1.1 якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти у свою власність Товари, а саме: FPV-дрон камікадзе DRONE UKRAINE SPIDER-1 вантажопідйомність 2,5 кг- 20 шт.; 18650 Molicel Р26; Формат батареї: 6s2p (конфігурація 3*4); Ємність: 5200 mAh; Номінальний струм розряду: 40 А; Максимальний струм заряду: 70 Ам - 20 шт.; Ретранслятор - 1 шт.
Відповідно до п. 2.1 договору загальна сума Договору складає 514 600 грн.
У пункті 2.2 договору передбачено, що Покупець зобов`язаний здійснити передоплату у розмірі 100% від вартості Товару, зазначеного у п.п. 1,1.; 2.1. цього Договору, протягом 2 (двох) робочих днів з дати укладання цього Договору.
Товар буде виготовлятись під замовлення до 45 робочих днів з моменту передоплати (п. 3.4 Договору).
Пунктом 3.5 Договору передбачено, що на період дії військового стану в Україні введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.04.2022 р. строки виготовлення Товару зазначені у п. 3.4. можуть бути змінені Продавцем у зв`язку з можливим обмеженням доступу до комплектуючих, блек аутом в енергетичній системі України, та іншими факторами, що можуть, впливати на процес виготовлення Товару, в такому випадку, Продавець звільняється від відповідальності за порушення строків передачі Товару Покупцю, але, не більш ніж 15 календарних днів.
Згідно з п. 5.2 Договору товар вважається переданим Продавцем та прийнятим Покупцем за якістю та кількістю - згідно з видатковими накладними.
12.09.2023 відповідачем виставлені рахунки-фактури на попередню оплату № 237 на суму 398 000,00 грн., № 238 на суму 81600,00 грн., № 239 на суму 35000,00 гри., а всього на загальну суму 514 600 грн.
У свою чергу, позивачем сплачено на користь відповідача грошові кошти в сумі 514 600 грн., що підтверджується наступними платіжними інструкціями, а саме: № 7696 від 13.09.2023 на суму 398 000 грн., № 7697 від 13.09.2023 на суму 35 320 грн., № 7698, від 13.09.2023 на суму 81 600 грн.
Разом із цим, відповідач поставив позивачу товар на суму 410 775 грн., а саме за наступними видатковими накладними: від 11.12.2023 № 200 на суму 35000 грн., від 11.12.2023 № 201 на суму 28560 грн., від 11.12.2023 № 202 на суму 174125 грн., від 28.12.2023 № 204 на суму 173090 грн.
Також, сторонами підписано акт звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2023-06.03.2024, за яким відповідач визнав заборгованість у сумі 103825 грн.
Листом від 29.03.2024 № 29/03/24 відповідач повідомив, що зобов`язується повернути отримані кошти за договором від 12.09.2023 № 12/09/23-1 до 29.04.2024 року.
Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України).
Виходячи зі змісту статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Стаття 663 ЦК України передбачає, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Згідно з частиною 2 статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Частиною 2 статті 693 ЦК України передбачено право покупця у разі порушення продавцем строку передання йому попередньо оплачених товарів або пред`явити вимогу про передання оплаченого товару, або вимагати повернення суми попередньої оплати (тобто відмовитися від прийняття виконання).
Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. 
За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Із матеріалів справи слідує, що позивач на виконання умов Договору сплатив на користь відповідача в якості попередньої оплати грошові кошти в сумі 514 600 грн., у той час як відповідач здійснив поставку товару лише на суму 410 775 грн.
При цьому, відповідачем підписано акт звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2023-06.03.2024, за яким відповідач визнав заборгованість у сумі 103825 грн., т яку зобов`язався повернути листом від 29.03.2024 № 29/03/24 до 29.04.2024 року.
Ураховуючи викладене, оскільки сума неповернутої відповідачем попередньої оплати складає 103825 грн., підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про повернення цих коштів позивачу або поставки товару на вказану суму, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача даної суми попередньої оплати, у зв`язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню.
Крім того, позивач заявив до стягнення з відповідача нараховану за період із 01.01.2024 до 01.04.2025 пеню в сумі 35908,26 грн., нараховані за період січень 2024 року - лютий 2025 року 14774,87 грн. інфляційних втрат, та нараховані за період із 01.01.2024 до 10.04.2025 три проценти річних у сумі 3968,11 грн. 
Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою. 
За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини 2, 3 статті 549 ЦК України).
Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.
Згідно зі статтями 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.
Відповідно до пункту 8.2 договору, якщо поставку товару буде затримано більше ніж на 10 робочих днів, із причин, непов`язаних із дією п. 3.4, 3.5 договору, продавець зобов`язаний повернути покупцю попередню оплату в повному розмірі протягом 3 робочих днів з моменту отримання листа на повернення коштів. У разі несвоєчасного повернення коштів продавець повинен сплатити покупцю пеню в розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення, а також сплатити штраф у розмірі 25 % від суми договору.
Судом установлено, що строк поставки товару з урахуванням сплаченої позивачем попередньої оплати тривав до 15.11.2023 року.
У свою чергу, позивач звернувся до відповідача з листом щодо повернення коштів попередньої оплати 14.03.2024 (отриманий відповідачем 15.03.2024), відтак відповідач повинен був повернути грошові кошти протягом 3 робочих днів, тобто до 20.03.2024 року.
Таким чином, прострочення відповідачем зобов`язання з повернення попередньої оплати мало місце з 21.03.2024 року.
Крім того, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого строку, ніж передбачений частиною 6 статті 232 ГК України, за який нараховуються штрафні санкції - шість місяців.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 910/4164/17.
За арифметичним перерахунком суду, з відповідача підлягає стягненню нарахована за період з 21.03.2024 до 21.09.2024 пеня в сумі 14 090,13 грн.
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.
Отже, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України три проценти річних підлягають нарахуванню за період після пред`явлення вимоги до відповідача про повернення грошових коштів внаслідок прострочення ним грошового зобов`язання з повернення попередньої оплати.
Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 910/14180/18.
Здійснивши арифметичний перерахунок, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача нарахованих за період з 21.03.2024 до 28.02.2025 інфляційних втрат у сумі 13 363,10 грн. та нарахованих за період з 21.03.2024 до 10.04.2025 трьох процентів річних у сумі 3 287,29 грн.
Щодо позовних вимог про стягнення 50000 грн. моральної шкоди, суд дійшов висновку про наступне.
Згідно із частинами першою - третьою статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
За змістом частини четвертої статті 23 ЦК України при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Так, виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди юридичній особі, завданої органами державної влади, саме позивач має довести на підставі належних і допустимих доказів, які втрати немайнового характеру настали в позивача.
На обґрунтування позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди позивач наголосив, що унаслідок неправомірних дій відповідача фізичний стан позивача погіршився, та останній через нервову напругу неодноразово звертався до лікарів.
Однак, на підтвердження завдання позивачу моральної шкоди останнім до позовної заяви не надано жодних належних та допустимих доказів, а також не надано розрахунку розміру заявленої до відшкодування суми моральної шкоди, з якого позивач виходив при визначенні заявленої до стягнення суми.
Таким чином, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем позовної вимоги про стягнення з відповідача 50000 грн. моральної шкоди, у зв`язку з чим у задоволенні позову в цій частині суд дійшов висновку відмовити.
Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Леон-Сервіс Плюс" задовольнити частково.
Стягнути з фізичної особи-підприємця Сенюкової Ренати Ігорівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Леон-Сервіс Плюс" (08141, Київська обл., Бучанський р-н, с. Святопетрівське, вул. Господарська, буд. 1-А; ідентифікаційний код 30181253) 103825 (сто три тисячі вісімсот двадцять п`ять) грн. попередньої оплати, 14 090 (чотирнадцять тисяч дев`яносто) грн. 13 коп. пені, 13 363 (тринадцять тисяч триста шістдесят три) грн. 10 коп. інфляційних втрат, 3 287 (три тисячі двісті вісімдесят сім) грн. 29 коп. трьох процентів річних, а також 2018 (дві тисячі вісімнадцять) грн. 48 коп. витрат зі сплати судового збору.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Полякова