Справа №461/10212/25 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2026 року          м.Львів

Галицький районний суд м.Львова
в складі: головуючого судді Мисько Х.М.,
з участю: секретаря судового засідання Козака Ю.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до  ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, покликаючись на те, що 07.11.1992 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем у Відділом ЗАГС м. Новоселиця, Чернівецької області, актовий запис №55. 
Причиною неможливості подальшого спільного проживання та збереження сім`ї вважає те, що через різні погляди та шлюб та сімейне життя, між сторонами втратилось почуття любові та взаєморозуміння, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, наміру зберегти сім`ю та продовжувати подружні стосунки у позивача немає. Примирення між подружжям неможливе, шлюб існує формально, відтак позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2025 року визначено суддю Мисько Х.М.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 08.12.2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.
Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_3 у судове засідання не з`явились,належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. 
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Найда І.А. скерувала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача.
Відповідач  ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Скерував на адресу суду заяву, в якій позов визнав, проти задоволення вимог такого не заперечив.
Згідно із ч.3 ст.13 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми.
У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07.11.1992 року у Відділі ЗАГС м. Новоселиця, Чернівецької області, актовий запис №55, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 07.11.1992 року.
Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу.
Згідно зі ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.
Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
З огляду на викладене, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
За таких обставин суд дійшов висновку, що сім`я сторін по справі розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. За таких обставин, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №18Т8-Н9КЕ—АМО2-25Х5 від 04.12.2025 року.
У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь  ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачена сума судового збору у розмірі 968,96 грн.
Керуючись ст.ст.4,5,18,81,89,259,263,265,268 ЦПК України, ст.ст.104, 105, 110, 112 СК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволити.
Розірвати шлюб між  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 , зареєстрований 07.11.1992 року у Відділі ЗАГС м. Новоселиця, Чернівецької області, актовий запис №55.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 968,96 грн.
Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено 28.01.2026 року.

Сторони у справі:

Позивач:  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання (реєстрації): АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Суддя         Мисько Х.М.