КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 січня 2026 року справа №640/15841/22
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Анмейд Груп" до Головного управління ДПС у м. Києві, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Суть спору: У вересні 2022 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Анмейд Груп" з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, Державної податкової служби України, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у м. Києві №3830007/39923021 від 21.02.2022 про відмову в реєстрації податкової накладної №4 від 03.02.2022;
- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкову накладну №4 від 03.02.2022.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 03.02.2022 ним було здійснено господарську операцію з ТОВ "Торгово-Виробнича Група Український папір", за результатами якої складено та направлено для реєстрації до Єдиного реєстру податкових накладних податкову накладну №4 на суму 229 645,92 грн, крім того ПДВ у розмірі 45 929,18 грн. Позивач наголошує, що податкова накладна була сформована відповідно до вимог Податкового кодексу України та подана у встановленому порядку через автоматизовану систему "Єдине вікно подання електронних документів".
Однак 11.02.2022 позивач отримав квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної №4 з підстав відповідності платника податку критеріям ризиковості, визначеним пунктом 8 Критеріїв ризиковості платника податку. У зв`язку з цим позивачу було запропоновано надати пояснення та копії документів для підтвердження реальності здійсненої господарської операції. Реагуючи на зазначене повідомлення, 14.02.2022 позивач подав до ГУ ДПС у м. Києві Повідомлення №14 з поясненнями та копіями документів, які підтверджували фактичне здійснення операції, зокрема договори, рахунки, акти виконаних робіт, платіжні доручення, звіти про використану електроенергію, накази та інші документи, що відображали господарську діяльність товариства.
Незважаючи на надані пояснення та документи, 21.02.2022 комісією з питань зупинення реєстрації податкових накладних ГУ ДПС у м. Києві було ухвалено рішення №3830007/39923021 про відмову у реєстрації податкової накладної №4 від 03.02.2022. Підставою для відмови визначено ненадання платником податку копій первинних документів щодо постачання чи придбання товарів та послуг, їх транспортування, зберігання, навантаження, розвантаження, а також рахунків-фактур, інвойсів та актів приймання-передачі товарів чи послуг.
Позивач не погодився з таким рішенням та 22.02.2022 подав скаргу до контролюючого органу, в якій повторно виклав обставини справи та надав вичерпні пояснення щодо реальності господарських операцій, підтверджені відповідними документами. У супровідному листі від 23.02.2022 позивач наголосив, що він є власником електромереж та трансформаторної підстанції, має укладені договори на постачання електроенергії та здійснює компенсацію витрат субспоживачам відповідно до показників приладів обліку. Позивач також зазначив, що специфіка його діяльності полягає в наданні в оренду та експлуатацію власного майна, а тому господарські операції з компенсації витрат на енергоносії є реальними та підтверджуються первинними документами.
Проте 09.06.2022 комісією з питань зупинення реєстрації податкових накладних ГУ ДПС у м. Києві було ухвалено рішення №11854/39923021/2, яким скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення комісії від 21.02.2022 №3830007/39923021 – без змін. Позивач вважає, що такі дії контролюючого органу є протиправними, оскільки ним було виконано всі вимоги законодавства щодо подання та підтвердження реальності господарської операції, а відмова у реєстрації податкової накладної №4 від 03.02.2022 є необґрунтованою та порушує його права як платника податку. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Також позивачем подано клопотання про поновлення строку на звернення до суду, в якому зазначено, що 25.02.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю "Анмейд Груп" було видано наказ №1 "Про оголошення простою", й на підприємстві у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні відсутні організаційні та технічні умови для ведення господарської діяльності, що призвело до позбавлення можливості своєчасно подати даний позов, на підтвердження чого додано копію наказу №1 від 25.02.2022.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2022 (суддя Катющенко В.П.) визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду Товариством з обмеженою відповідальністю "Анмейд Груп" станом на час відкриття провадження у справі та відкрито в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Законом України від 13.12.2022 №2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (далі - Закон №2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2825-IX з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
14.12.2022 вказаний Закон був опублікований в газеті "Голос України" №254 та набрав чинності 15.12.2022.
08.02.2024 на адресу Київського окружного адміністративного суду супровідним листом від 17.01.2023 №03-19/3289/23 "Про скерування за належністю справи" надійшли матеріали адміністративної справи №640/15841/22.
08.02.2023 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Кушновій А.О.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 прийнято адміністративну справу №640/15841/22 до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Кушнової А.О. Продовжено розгляд адміністративної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
28.03.2024 відповідачами подано відзиви на позовну заяву, в яких відповідачі заперечують проти задоволення позовних вимог та наполягають на правомірності прийнятих рішень про відмову у реєстрації податкової накладної №4 від 03.02.2022. Відповідачі зазначають, що комісія контролюючого органу діяла виключно в межах наданих законом повноважень, керуючись положеннями Конституції України, Податкового кодексу України, постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1165 "Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних" та наказом Міністерства фінансів України від 12.12.2019 №520 "Про затвердження Порядку прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування".
Відповідачі наголошують, що реєстрація податкової накладної була зупинена у зв`язку з відповідністю платника податку критеріям ризиковості, а саме перевищенням обсягу постачання послуг над величиною залишку, визначеного як різниця між обсягом придбання та обсягом постачання. У квитанції про зупинення реєстрації позивачу було запропоновано надати пояснення та копії документів, необхідних для підтвердження реальності господарської операції. Однак, за твердженням відповідачів, надані позивачем документи були складені з порушенням законодавства та не є достатніми для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної. Саме тому комісією ГУ ДПС у м. Києві було прийнято рішення від 21.02.2022 №3830007/3923021 про відмову у реєстрації податкової накладної №4.
Відповідачі також звертають увагу на те, що позивач у судовому порядку намагається обґрунтувати свої вимоги документами та обставинами, які не були предметом розгляду комісії під час прийняття оскаржуваного рішення. На думку відповідачів, це порушує принцип офіційного з`ясування обставин справи та принцип рівності сторін у процесі, оскільки суд не може перебирати на себе функції контролюючого органу та досліджувати документи, які не були подані платником податку у встановленому порядку.
Крім того, відповідачі вказують, що позовні вимоги про зобов`язання Державної податкової служби України зареєструвати податкову накладну у Єдиному реєстрі податкових накладних є передчасними та такими, що виходять за межі дискреційних повноважень адміністративного органу. Відповідачі посилаються на положення статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача лише за умови виконання всіх умов, визначених законом, і якщо прийняття такого рішення не передбачає права органу діяти на власний розсуд. В даному випадку, як зазначають відповідачі, контролюючий орган має право здійснити повторну перевірку документів та прийняти рішення за результатами такого розгляду, а тому пряме зобов`язання судом зареєструвати податкову накладну буде втручанням у дискреційні повноваження.
Відповідачі підкреслюють, що належним способом захисту прав позивача у разі встановлення судом протиправності рішень комісії є зобов`язання ГУ ДПС у м. Києві повторно розглянути питання щодо реєстрації податкової накладної з урахуванням усіх вимог законодавства, а не безпосереднє зобов`язання зареєструвати її. Відповідачі також посилаються на актуальну судову практику Верховного Суду, відповідно до якої наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, а не лише належним чином оформлені первинні документи.
Таким чином, відповідачі вважають позовні вимоги безпідставними, такими, що не ґрунтуються на належних доказах, і просять суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.
01.04.2024 канцелярією суду зареєстровано відповідь на відзиви, в якому позивач наголошує, що підстави для зупинення реєстрації податкової накладної №4 від 03.02.2022, наведені контролюючим органом у відзиві, не відповідають тим, що фактично зазначені у квитанції про зупинення реєстрації. Так, у квитанції зазначено відповідність платника пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку, тоді як у відзиві відповідач посилається на пункт 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій. Позивач підкреслює, що квитанція не містила жодних конкретних доводів щодо наявності податкової інформації, яка могла б свідчити про ризиковість його діяльності, а також не містила чіткого переліку документів, які необхідно було надати для підтвердження реальності господарської операції. У зв`язку з цим позивач надав ті документи, які вважав належними та достатніми для підтвердження здійснення господарських операцій, однак контролюючий орган їх не врахував.
Позивач посилається на правові позиції Верховного Суду, зокрема у постановах від 03.11.2021 у справі №360/2460/20 та інших, де зазначено, що можливість платника податків надати вичерпний перелік документів залежить від чіткого визначення контролюючим органом конкретного критерію ризиковості та відповідного переліку документів. Загальне посилання на пункт Критеріїв без наведення конкретних підстав і розрахованих показників є неконкретизованим та призводить до необґрунтованого обмеження прав платника податків. Позивач вважає, що в його випадку контролюючий орган не виконав законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії, що свідчить про його протиправність.
Щодо принципу офіційного з`ясування обставин, позивач зазначає, що разом із позовною заявою були надані ті самі документи, які раніше подавалися до органів ДПС, і вони підтверджують дані, зазначені у податковій накладній №4. Додаткові документи, які були подані пізніше, надані виключно на виконання ухвали суду, що є проявом дотримання принципу офіційності. Таким чином, позивач вважає, що він діяв добросовісно та надав усі необхідні матеріали для підтвердження реальності господарської операції.
Стосовно дискреційних повноважень, позивач підкреслює, що дискреція органу влади не є довільною, а завжди здійснюється відповідно до закону. Органи державної влади зобов`язані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та законами України. Позивач наголошує, що в його випадку мала місце негативна дискреція, коли контролюючий орган, не визначивши чітко перелік документів, створив стан правової невизначеності для платника податків та прийняв необґрунтоване рішення про відмову у реєстрації податкової накладної. Позивач посилається на практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не існує.
Отже позивач наполягає, що рішення контролюючого органу про відмову в реєстрації податкової накладної №4 від 03.02.2022 є необґрунтованим, невмотивованим та таким, що прийняте з порушенням вимог законодавства, а тому його позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні до суду не звертались. З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено в порядку письмового провадження за наявними в ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Анмейд Груп" (ідентифікаційний код 39923021, місцезнаходження: 04073, Україна, місто Київ, вулиця Куренівська, будинок 2-Б) є юридичною особою приватного права, зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.07.2015, номер запису 10691020000034872.
Видами господарської діяльності позивача за КВЕД є: 
68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна
14.19 Виробництво іншого одягу й аксесуарів
46.39 Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами
46.69 Оптова торгівля іншими машинами й устаткованням
47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами
47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах
47.73 Роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах
На балансі позивача перебуває адміністративно-виробничий комплекс за адресою: м. Київ, вул. Куренівська, 2-Б, право власності на який підтверджується договором купівлі-продажу адміністративно-виробничого комплексу від 01.04.2016, зареєстрованим у реєстрі за №994 (а.с. 78-79). Крім того, позивач є власником електромереж та трансформаторної підстанції ТП 4254, що обліковується на рахунку 10 (103) (а.с. 49-50).
01.07.2021 між ТОВ "АНМЕЙД ГРУП" та ТОВ "Торгово-Виробнича Група Український папір" було укладено договір №23/21 з компенсації вартості витрат на енергоносії (а.с. 46-47), метою якого була експлуатація електричних мереж, обладнання, приладів обліку та інших об`єктів, необхідних для забезпечення електричною енергією учасників договору та здійснення компенсації вартості витрат на енергоносії. Згідно з умовами договору позивач, як власник електричних мереж, виступав основним споживачем електроенергії, а контрагент – субспоживачем, який компенсував витрати на її закупівлю. Розрахунковим періодом визначено щомісячне зняття показників лічильника та оплату відповідних витрат.
На виконання умов договору 03.02.2022 позивач склав податкову накладну №4 (а.с. 13) на суму 229 645,92 грн, крім того ПДВ у розмірі 45 929,18 грн, та подав її для реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних. 11.02.2022 позивач отримав квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної №4 (а.с. 14) з підстав відповідності платника пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку. Позивачу також було запропоновано надати пояснення та копії документів для підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній.
14.02.2022 позивач подав Повідомлення №14 (а.с. 15-27) з поясненнями та копіями документів, серед яких: договір про постачання електроенергії №477 від 27.11.2018, договір №23/21 про компенсацію витрат на енергоносії, рахунки на оплату №280 від 20.12.2021 та №7 від 01.02.2022, акти наданих послуг №296 від 31.12.2021 та №7 від 28.02.2022, платіжні доручення №3371 від 22.12.2021 та №4425 від 03.02.2022, звіти про використану електроенергію за грудень 2021 та січень 2022, акти приймання-передачі товарної продукції з ТОВ "Київські енергетичні послуги", оборотно-сальдова відомість по рахунку 10 за січень 2022 року, накази про організацію бухгалтерського обліку та затвердження штатного розпису, наказ про призначення директора Крапивіна Д.В.
У поясненнях позивач детально виклав обставини здійснення господарської операції та надав пакет документів для підтвердження її реальності. Зокрема, позивач зазначив, що він є власником електромереж та має на балансі трансформаторну підстанцію ТП 4254, через яку здійснюється постачання електроенергії. Для забезпечення господарської діяльності укладено договір про постачання електроенергії з ТОВ "Київські енергетичні послуги" (№477 від 27.11.2018), а також договір №23/21 від 01.07.2021 про компенсацію вартості витрат на енергоносії з ТОВ "Торгово-Виробнича Група Український папір".
У поясненнях позивач наголошував, що господарські операції є реальними, підтверджуються первинними документами та відповідають специфіці його діяльності – утриманню та експлуатації власного майна, у тому числі електромереж. Також було зазначено, що показники приладів обліку електроенергії за січень 2022 року були зняті в лютому через обмеження, пов`язані з COVID-19, що пояснює оформлення відповідних актів у лютому.
21.02.2022 комісією ГУ ДПС у м. Києві було прийнято рішення №3830007/3923021 (а.с. 28) про відмову у реєстрації податкової накладної №4 від 03.02.2022, мотивуючи ненаданням платником податку копій первинних документів щодо постачання/придбання товарів чи послуг, їх транспортування, зберігання, навантаження, розвантаження, а також рахунків-фактур, інвойсів та актів приймання-передачі.
22.02.2022 позивач подав скаргу (а.с. 29-74) на рішення комісії регіонального рівня, додавши повторно пояснення та документи, які підтверджували реальність господарських операцій. У супровідному листі від 23.02.2022 позивач наголошував, що він є власником електромереж та трансформаторної підстанції, має укладені договори на постачання електроенергії та здійснює компенсацію витрат субспоживачам відповідно до показників приладів обліку.
09.06.2022 комісією з питань зупинення реєстрації податкових накладних ДПС України було ухвалено рішення №11854/39923021/2 (а.с. 75), яким скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення комісії від 21.02.2022 №3830007/3923021 – без змін.
Не погоджуючись з рішенням про відмову в реєстрації податкової накладної, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті, суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та враховує наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України.
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Згідно з абзацами 1-3 пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Абзацом 5 пункту 201.10 статті 201 ПК України визначено, що підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
Відповідно до абзаців 9-10 пункту 201.10 статті 201 ПК України датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.
Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.
Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України (абзац 15 пункту 201.10 статті 201 ПК України).
Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246 затверджено Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних (далі - Порядок №1246).
Відповідно до пункту 8 Порядку №1246 податкова накладна та/або розрахунок коригування складаються та реєструються постачальником (продавцем) - платником податку, крім випадків, визначених пунктом 9 цього Порядку.
Згідно з пунктом 12 Порядку №1246 після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДПС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності кваліфікованого електронного підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов`язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; наявності підстав для зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування; дотримання вимог Законів України "Про електронні довірчі послуги", "Про електронні документи та електронний документообіг" та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.
Відповідно до пункту 13 Порядку №1246 за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (далі квитанція).
Пунктом 14 Порядку №1246 визначено, що квитанція в електронній формі надсилається платнику податку протягом операційного дня та є підтвердженням прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування. Примірник квитанції в електронній формі зберігається в ДПС.
Згідно з пунктом 15 Порядку №1246 у квитанції зазначаються дата та час її формування, реквізити податкової накладної та/або розрахунку коригування та результат перевірки. Якщо у податковій накладній та/або розрахунку коригування за результатами проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), виявлено порушення, платнику податку надсилається квитанція про неприйняття податкової накладної та/або розрахунку коригування із зазначенням причини такого неприйняття.
У разі зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування формується квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування. Така квитанція одночасно надсилається постачальнику (продавцю) та отримувачу (покупцю) - платнику податку (пункт 17 Порядку №1246).
Водночас положеннями пункту 201.16 статті 201 ПК України регламентовано, що реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Так, Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1165 (далі - Порядок №1165, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з пунктом 5 Порядку №1165 платник податку, яким складено та/або подано для реєстрації в Реєстрі податкову накладну/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряється щодо відповідності критеріям ризиковості платника податку (додаток 1), показникам, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку (додаток 2).
Податкова накладна/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряються щодо відповідності відображених у них операцій критеріям ризиковості здійснення операцій (додаток 3).
Відповідно до пунктів 7-8 Порядку №1165 у разі коли за результатами автоматизованого моніторингу податкової накладної/розрахунку коригування встановлено, що відображена в них операція відповідає хоча б одному критерію ризиковості здійснення операції, крім податкової накладної/розрахунку коригування, складених платником податку, який відповідає хоча б одному показнику, за яким визначається позитивна податкова історія, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.
Платник податку отримує інформацію щодо податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена, через електронний кабінет.
Пунктами 10-11 Порядку №1165 визначено, що у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, яка є підтвердженням зупинення такої реєстрації.
У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються:
1) номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування;
2) критерій (критерії) ризиковості платника податку та/або ризиковості здійснення операцій, на підставі якого (яких) зупинено реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, з розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку;
3) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для розгляду питання прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі або відмову в такій реєстрації.
Отже, з вищенаведених норм вбачається, що після надсилання платником податку складеної ним податкової накладної (розрахунку коригування) до ДПС України, в автоматизованому режимі (тобто без участі працівників контролюючого органу) проводиться перевірка відповідності цієї податкової накладної (розрахунку коригування) критеріям ризиковості платника податку, критеріям ризиковості здійснення операцій та показникам позитивної податкової історії платника податку.
Комісії регіонального рівня приймають рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі або відмову в такій реєстрації, врахування або неврахування таблиці даних платника податку, відповідність/невідповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку (абзац 2 пункту 25 Порядку №1165).
Як встановив суд, підставою для зупинення реєстрації спірної податкової накладної у квитанції про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в ЄРПН зазначено те, що відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України, реєстрація ПН/РК від 03.02.2022 №4 в ЄРПН зупинена. Платник податку, яким подано для реєстрації ПН/РК в ЄРПН, відповідає пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку. Запропоновано надати пояснення та копії документів щодо підтвердження інформації, зазначеної в ПН/РК для розгляду питання про реєстрацію/відмову в реєстрації ПН/РК в ЄРПН. Додатково повідомлено: показник "D"=7.0171%, "Р"=8415.
З цього приводу суд звертає увагу на те, що пункт 8 Критеріїв ризиковості платника податку на додану вартість (Додаток 1 до Порядку №1165), передбачає, що у контролюючих органах наявна податкова інформація, яка стала відома у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на контролюючі органи завдань і функцій, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, зазначеної в поданих для реєстрації податковій накладній/розрахунку коригування.
Для вирішення спору судом враховано висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 05.01.2021 у справі №640/11321/20 у подібних правовідносинах, відповідно до яких при вирішенні спорів такої категорії суди попередніх інстанцій з огляду на правове регулювання характеру цих відносин мають досліджувати і надавати оцінку змісту оскаржуваного рішення, змісту протоколу засідання комісій та наданих податковим органом документів, порядку прийняття рішення та повноваженням комісії контролюючого органу.
Так, у затвердженій формі рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку передбачено необхідність зазначення контролюючим органом однієї із двох підстав для прийняття такого рішення, а саме: у зв`язку з виявленням обставин та/або отриманням інформації контролюючим органом у процесі поточної діяльності або з урахуванням отриманих від платника податку інформації та копій відповідних документів.
При цьому, в оскаржуваному рішенні контролюючий орган не вказав, на підставі чого було прийнято таке рішення, в рядку "Додаткова інформація" не зазначено суть та характер наявної податкової інформації, що стала підставою для прийняття такого рішення, не ідентифіковано конкретні ризикові операції та/або податкові накладні платника, в яких були зафіксовані такі операції. Натомість контролюючим органом в якості підстави відповідності платника податку критеріям ризиковості платника податку зазначено: ненадання платником податку копій первинних документів щодо придбання/постачання товарів/послуг, зберігання, транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів, актів приймання-передачі товарів, накладних та розрахункових документів та/або банківських виписок з особових рахунків, документів стосовно підтвердження відповідності продукції, наявність яких передбачено договором та/або законодавством.
Отже, оспорюване рішення не містить обґрунтувань підстав та причин віднесення позивача до ризикових платників податку відповідно до пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку, що узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 05.01.2021 у справі №640/11321/20.
Водночас надіслана позивачу квитанція містить вимогу щодо надання пояснень та копій документів щодо підтвердження інформації, зазначеної в ПН/РК для розгляду питання прийняття рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН, без зазначення конкретної пропозиції щодо переліку документів, необхідних та достатніх для прийняття рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН.
Тобто, у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної відсутня інформація, які саме документи необхідно було надати позивачем до контролюючого органу для реєстрації податкової накладної, що фактично ставить платника податку у стан невизначеності у питанні документального спростування існуючих на думку відповідача ризиків.
Попри це, позивач намагався виконати вимоги щодо подання документів.
Так, подіями, з якими пов`язано складення податкової накладної №4 від 03.02.2022, є виконання зобов`язань за договором від 01.07.2021 №23/21 про компенсацію вартості витрат на енергоносії, укладеним між позивачем та ТОВ "Торгово-Виробнича Група Український папір".
Судом береться до уваги, що в письмових поясненнях, поданих позивачем до контролюючого органу, було зазначено, що позивач є власником адміністративно-виробничого комплексу за адресою: м. Київ, вул. Куренівська, 2-Б, а також електромереж та трансформаторної підстанції ТП 4254, які обліковуються на рахунку 10 (103). Для забезпечення господарської діяльності позивач уклав договір про постачання електроенергії з ТОВ "Київські енергетичні послуги" від 27.11.2018 №477, а також договір №23/21 про компенсацію витрат на енергоносії із субспоживачем – ТОВ "Торгово-Виробнича Група Український папір".
Позивачем було наголошено, що господарська діяльність здійснюється в межах основного виду діяльності – надання в оренду та експлуатацію власного майна, а компенсація витрат на енергоносії є невід`ємною частиною такої діяльності. На підприємстві затверджено штатний розпис, введено посади головного інженера, адміністратора та електромонтера з ремонту й обслуговування електроустаткування, існує затверджена облікова політика та організовано бухгалтерський облік.
Для підтвердження реальності господарських операцій позивач надав контролюючому органу копії договорів, рахунків на оплату, актів наданих послуг, платіжних доручень, звітів про використану електроенергію, наказів про організацію діяльності та призначення керівника, а також оборотно-сальдову відомість по рахунку 10 за січень 2022 року. У поясненнях було зазначено, що показники приладів обліку електроенергії за січень 2022 року були зняті у лютому у зв`язку з обмеженнями, спричиненими COVID-19, що пояснює оформлення відповідних актів у лютому.
Таким чином, позивачем було надано контролюючому органу всі документи, які, на його переконання, підтверджують реальність здійснення господарських операцій та правомірність складання податкової накладної №4 від 03.02.2022.
Судом враховується, що контролюючий орган не конкретизував, які саме документи визнано ненаданими або недостатніми. Крім того відповідачем не надано оцінку вказаним доводам платника податків.
Суд підкреслює, що здійснення моніторингу відповідності податкових накладних/розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків є превентивним заходом, спрямованим на убезпечення від безпідставного формування податкового кредиту за операціями, що не підтверджені первинними документами або підтверджені платником податку копіями документів, які складені з порушенням законодавства. Здійснення моніторингу не повинне підміняти за своїм змістом проведення податкових перевірок як способу реалізації владних управлінських функцій податкового органу.
Така правова позиція вже неодноразово викладалась Верховним Судом, зокрема в постановах від 23.10.2018 у справі №822/1817/18, від 21.05.2019 у справі №0940/1240/18.
Таким чином, у Головного управління ДПС у м. Києві були відсутні підстави для зупинення реєстрації податкової накладної позивача.
Механізм прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Реєстр), реєстрацію яких відповідно до пункту 201.16 статті 201 ПК України зупинено в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України, визначає Порядок прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджений наказом Міністерства фінансів України 12.12.2019 №520 (далі - Порядок №520).
Пунктом 2 Порядку №520 встановлено, що прийняття рішень про реєстрацію/ відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Реєстрі, реєстрацію яких зупинено, здійснюють комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі головних управлінь Державної податкової служби України в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДПС (далі - комісія регіонального рівня).
Відповідно до пункту 3 Порядку №520 комісія регіонального рівня протягом п`яти робочих днів, що настають за днем отримання пояснень та копій документів, поданих відповідно до пункту 4 цього Порядку, приймає рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі та надсилає його платнику податку в порядку, встановленому статтею 42 Кодексу.
Згідно з пунктом 4 Порядку №520 у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі платник податку має право подати копії документів та письмові пояснення стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Реєстрі.
Відповідно до пункту 5 Порядку №520 перелік документів, необхідних для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі, може включати: договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлено повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм і галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачено договором та/або законодавством.
Тобто, зміст переліку документів, встановлений пунктом 5 Порядку №520 свідчить про те, що він є загальним і повинен диференціюватися в залежності від того, яка господарська операція покладена в основу виникнення податкових зобов`язань з ПДВ, тобто узгоджуватися з вимогами, як пункту 185.1 статті 185, так і пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України.
За таких обставин, суд вважає, що контролюючий орган повинен при зупиненні реєстрації податкової накладної не лише запропонувати надати документи, а й навести їх конкретний перелік, оскільки в пункті 5 Порядку №520 наведений не вичерпний ("може включати") перелік документів необхідних для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації ПН/РК в Реєстрі, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі.
В іншому випадку така підстава для прийняття рішення про відмову в реєстрації ПН/РК в Реєстрі з підстави ненадання платником податку копій документів відповідно до пункту 5 цього Порядку не може бути застосована.
Водночас зважаючи на наявність передбачених законодавством документів, які свідчать про проведення господарських операцій між позивачем та контрагентом, та на те, що такі документи були надані контролюючому органу, суд приходить до висновку, що відповідач не мав правових підстав для відмови позивачу в реєстрації податкової накладної.
Невиконання податковим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 23.10.2018 у справі №822/1817/18 (адміністративне провадження №К/9901/62472/18), від 21.05.2019 у справі №0940/1240/18 (адміністративне провадження №К/9901/7590/19), від 02.07.2019 у справі №140/2160/18 (адміністративне провадження №К/9901/13662/19).
Пунктом 7 Порядку №520 передбачено, що письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, платник податку має право подати до контролюючого органу протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов`язання, відображеного в податковій накладній / розрахунку коригування.
Платник податку має право подати письмові пояснення та копії документів до декількох податкових накладних / розрахунків коригування, якщо такі податкові накладні / розрахунки коригування складено на одного отримувача - платника податку за одним і тим самим договором або якщо в таких податкових накладних / розрахунках коригування відображено однотипні операції (з однаковими кодами товарів згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД) або кодами послуг згідно з Державним класифікатором продукції та послуг (ДКПП)).
Письмові пояснення та копії документів, подані платником податку до контролюючого органу відповідно до пункту 4 цього Порядку, розглядає комісія регіонального рівня (пункт 9 Порядку №520).
Комісія регіонального рівня приймає рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Реєстрі за формою згідно з додатком до цього Порядку (пункт 10 Порядку №520).
За правилами пункту 11 Порядку №520 комісія регіонального рівня приймає рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі в разі: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі; та/або ненадання платником податку копій документів відповідно до пункту 5 цього Порядку; та/або надання платником податку копій документів, складених/ оформлених із порушенням законодавства.
При цьому, у розрізі положень пунктів 12, 13 Порядку №520 рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі набирає чинності в день прийняття відповідного рішення. Рішення комісії регіонального рівня про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі може бути оскаржено в адміністративному або судовому порядку.
Зі змісту спірного рішення вбачається, що підставою для його прийняття слугував висновок контролюючого органу про ненадання платником податку копій первинних документів. При цьому, оскаржуване рішення не містить конкретизації, які з перелічених документів не надано позивачем.
Пунктом 26 Порядку №1165 передбачено, що комісія регіонального рівня діє в межах повноважень, визначених цим Порядком та Порядком прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженим Мінфіном.
Комісія центрального рівня діє в межах повноважень, визначених цим Порядком.
Згідно з пунктом 29 Порядку №1165 до складу комісій регіонального рівня входять посадові особи головних управлінь ДПС в областях, Київській області та Офісу великих платників податків ДПС.
До складу комісії центрального рівня входять посадові особи ДПС.
Комісія контролюючого органу складається з голови, заступника голови, секретаря та не менше семи членів (пункт 30 Порядку №1165).
Абзацами 5-6 пункту 40 Порядку №1165 визначено, що рішення комісії контролюючого органу приймається шляхом відкритого голосування.
Рішення комісії контролюючого органу приймається більшістю голосів присутніх на засіданні членів такої комісії.
Під час засідання секретарем комісії контролюючого органу ведеться протокол, в якому фіксуються прийняті рішення та надані доручення.
Протокол підписується головою комісії контролюючого органу (у разі його відсутності - заступником), заступником голови, секретарем та членами комісії, які брали участь у засіданні (абзаци 8-9 пункту 40 Порядку №1165).
Відповідно до пункту 46 Порядку №1165 у протоколі засідання комісії контролюючого органу зазначається перелік осіб, присутніх на засіданні, порядок денний засідання, питання, що розглядалися на засіданні, перелік осіб, які виступали під час засідання, результати голосування, прийняті такою комісією рішення.
Пунктом 45 Порядку №1165 визначено, що розгляд питання на засіданні комісії контролюючого органу включає такі етапи: доповідь секретаря комісії; доповідь члена комісії, співдоповідь (у разі потреби); внесення членами комісії пропозицій, їх обговорення; оголошення головою комісії рішення про припинення обговорення питання; голосування; оголошення головою комісії результатів голосування; оформлення протоколу.
Отже, прийняття рішення про реєстрацію/відмову у реєстрації податкової накладної (розрахунку коригування) передбачає проведення комісією контролюючого органу відповідного засідання, на якому членами комісії розглядаються та аналізуються надані платником податків документи та пояснення з метою прийняття обґрунтованого рішення зі спірного питання.
Суд звертає увагу, що в оскаржуваному рішенні не зазначено причин неврахування наданих позивачем пояснень, в яких повідомлено про операції, на підставі яких сформовано податкову накладну та неврахування наданих позивачем копій необхідних первинних документів (у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"), що беззаперечно підтверджують реальність здійснення господарської операції за вищевказаною податковою накладною.
Суд відхиляє доводи відповідачів, наведені у відзивах на позов про те, що позивачем не надано документів, які б надали можливість встановити реальність здійснення господарської операції, оскільки можливість надання платником податків вичерпного переліку документів на підтвердження правомірності формування та подання податкової накладної прямо залежить від чіткого визначення податковим органом конкретного виду критерію оцінки ступеня ризиків з зазначенням необхідності надання документів за вичерпним переліком, відповідно до критерію зупинення реєстрації податкової накладної, а не довільно, на власний розсуд.
Надаючи оцінку наведеному, суд зауважує, що платник податку на стадії реєстрації податкової накладної не повинен доводити реальність господарської операції, а висловлені ГУ ДПС у м. Києві зауваження стосуються договірних відносин сторін.
Суд вважає, що змістовна оцінка господарських операцій може бути проведена лише за результатом здійснення податкової перевірки платника податків, підстави та порядок проведення якої визначено нормами ПК України. Предметом розгляду в цій справі є виключно стадія правильності та правомірності зупинення та відмови в реєстрації податкової накладної, а не реальність та товарність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом.
Вказана позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.12.2022 у справі №500/2237/20, від 16.09.2022 у справі №380/7736/21, від 19.07.2023 у справі №420/7850/22.
Невиконання податковим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії має наслідком визнання його протиправним.
Аналогічна правова позиція вже неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 25.11.2022 у справі №320/3483/21, 27.10.2022 у справі №360/3253/20, від 21.05.2019 по справі №0940/1240/18, від 10.04.2020 у справі №819/330/18 та від 18.06.2020 у справі №824/245/19-а.
При цьому, Верховний Суд у постанові від 05.01.2021 у справі №640/11321/20 зазначив, що незважаючи на те, що затверджена Порядком №1165 форма рішення, яка не передбачає конкретизації підстав у разі відповідності пунктам 1-8 критеріїв ризиковості платника податку, не скасовує обов`язок податкового органу необхідності доказування, передбаченого частиною другою статті 77 КАС України.
Суд враховує, що індивідуальний акт, виданий суб`єктом владних повноважень є документом, прийнятим з метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому він адресований.
Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти є їх виражений правозастосовний характер.
Головною рисою таких актів є їхня конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.
Натомість оскаржувані рішення податкового органу не відповідають критеріям чіткості та зрозумілості індивідуального акта, та породжують їх неоднозначне трактування, що в свою чергу впливає на можливість реалізації права або виконання обов`язку платником податків виконати юридичне волевиявлення суб`єкта владних повноважень.
Таким чином, суд дійшов висновку, що посилання на вказані підстави в обґрунтування прийнятого рішення про відмову у реєстрації податкової накладної за умови ненаведення комісією доказів того, що подані позивачем пояснення є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності зазначеної у них інформації, свідчить про протиправність таких рішень.
Окрім цього, при вирішенні спору по суті суд зазначає, що відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та підлягає застосуванню національними судами при розгляді справ.
У своїй судовій практиці Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява №33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява №48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява №21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява №10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).
Крім того, Резолюцією Комітету Міністрів Ради Європи 77 (31) від 28.09.1977 урядам держав-членів рекомендовано керуватися у своєму праві й адміністративній практиці принципами, які наводяться у додатку до цієї резолюції.
Ці принципи застосовуються для захисту осіб, як фізичних, так і юридичних, в адміністративних процедурах відносно будь-яких індивідуальних заходів або рішень, які були прийняті в ході здійснення публічної влади і які за своїм характером безпосередньо впливають на їхні права, свободи або інтереси (адміністративні акти).
У ході реалізації цих принципів слід ураховувати належним чином вимоги щодо належного та ефективного управління, а також інтереси третіх сторін та основні публічні інтереси. У випадках, коли вимоги зумовлюють необхідність внесення змін або вилучення одного чи більше принципів у конкретних випадках або в специфічних сферах публічн.ої адміністрації, слід докласти всіх можливих зусиль, відповідно до фундаментальних цілей цієї резолюції, для досягнення якомога вищого ступеня справедливості.
Такими принципами, згідно з Додатком до Резолюції, зокрема, є: право бути вислуханим, що означає, що щодо будь-якого адміністративного акта, який за своїм характером може несприятливо впливати на права, свободи або інтереси особи, така особа може пред`явити факти й аргументи та, у відповідних випадках, докази, що будуть ураховані адміністративним органом; виклад мотивів, що означає, що якщо адміністративний акт є таким, що за своїм характером несприятливо впливає на права, свободи або інтереси особи, така особа отримує інформацію про мотиви, на яких він ґрунтується. Інформація про мотиви зазначається в акті або передається відповідній особі, за її запитом, у письмовій формі протягом розумного строку.
З урахуванням наведеного, суд зазначає, що дії комісії Головного управління ДПС у м. Києві з прийняття спірних рішень, в яких не наведені мотиви їх ухвалення та не зазначені підстави неврахування наданих позивачем пояснень, свідчать про порушення Головним управлінням ДПС у м. Києві як принципу належного урядування, так і принципів, закріплених в Резолюції Комітету Міністрів Ради Європи 77 (31) від 28.09.1977, свідчать про непрозорість та непередбачуваність дій відповідача, що перешкоджають можливості платника податків планувати надалі свою господарську діяльність.
Відповідно до положень статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".
Однак під час розгляду справи відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, не надали суду належних і достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, не навели мотивів прийняття спірних рішень, а відтак, не довели правомірності останніх.
Таким чином, суд дійшов висновку, що враховуючи наявність у позивача передбачених чинним законодавством України документів, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом – ТОВ "Торгово-Виробнича Група Український папір", а також наявність договорів, рахунків, актів виконаних робіт, платіжних доручень, звітів про використану електроенергію та інших первинних документів, що свідчать про реальність фінансово-господарських відносин, Головне управління ДПС у м. Києві не мало правових підстав для прийняття спірних рішень про відмову у реєстрації податкової накладної №4 від 03.02.2022.
Суд бере до уваги, що позивачем було надано повний пакет документів, які підтверджують здійснення господарської діяльності відповідно до його основного виду діяльності, а також належне виконання договірних зобов`язань. За таких умов рішення контролюючого органу про відмову у реєстрації податкової накладної є необґрунтованим, оскільки не враховує специфіку діяльності позивача та надані ним докази.
У зв`язку з цим, суд вважає, що позовні вимоги стосовно визнання протиправним та скасування рішення комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у м. Києві №3830007/39923021 від 21.02.2022 про відмову в реєстрації податкової накладної №4 від 03.02.2022 підлягають задоволення.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Державної податкової служби України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкову накладну №4 від 03.02.2022, суд зазначає таке.
Згідно з частиною 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.
Тобто дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.
Згідно з пунктами 19, 20 Порядку №1246, у редакції чинній станом на час вирішення спору по суті, податкова накладна та/або розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, реєструється у день настання однієї з таких подій: прийняття в установленому порядку та набрання чинності рішенням про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування; набрання рішенням суду законної сили про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування (у разі надходження до ДПС відповідного рішення); неприйняття та/або відсутність реєстрації в установленому порядку рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування.
Внесення відомостей до ЄРПН на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, здійснюється з дотриманням вимог цього Порядку. При цьому вимоги абзацу десятого пункту 12 цього Порядку не застосовуються до податкової накладної та/або розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в установленому порядку.
Датою внесення відомостей до ЄРПН вважається день, зазначений в рішенні суду, або день набрання законної сили таким рішенням.
Таким чином, у день набрання законної сили рішенням суду про реєстрацію податкової накладної в ЄРПН Державною податковою службою України вчиняються відповідні дії по реєстрації, при цьому датою реєстрації є день набрання законної сили рішенням суду, якщо у судовому рішенні не зазначена інша дата. Отже, суд може зазначити у судовому рішенні конкретну дату, яку контролюючому органу необхідно відобразити в якості дати реєстрації податкової накладної в Реєстрі.
Беручи до уваги наведене, суд вважає наявними правові підстави для задоволення позовних вимог у цій частині.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Вирішуючи питання стосовно розподілу судових витрат, суд враховує наступне.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 2481,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 05.09.2022 №1756 (а.с. 83), наявним у матеріалах справи.
Таким чином, враховуючи, що позов задоволено повністю, судові витрати у сумі 2481,00 грн щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві, протиправне рішення якого призвело до виникнення спірних правовідносин.
На підставі викладеного, керуючись статтями 139, 241 243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :
1. Адміністративний позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у м. Києві №3830007/39923021 від 21.02.2022 про відмову в реєстрації податкової накладної №4 від 03.02.2022.
3. Зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкову накладну Товариства з обмеженою відповідальністю "Анмейд Груп" (ідентифікаційний код 39923021) №4 від 03.02.2022.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код ВП 44116011) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Анмейд Груп" (ідентифікаційний код 39923021) судовий збір у розмірі 2 481,00 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.