1-кп/278/317/26
278/2240/25

В И Р О К
Іменем України

21 січня 2026 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі: 
головуючого судді –  ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання –  ОСОБА_2 , 
прокурорів –  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинувачених –  ОСОБА_5 ОСОБА_6 , 
захисників – ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №12025060610000154 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рудня-Городище, Житомирського району та області, громадянина України, неодруженого, на утриманні малолітніх дітей не має, непрацюючого, із середньою освітою, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 146 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Копище, Олевського району Житомирської області, громадянина України, не одруженого, має на утриманні малолітніх не має, непрацюючого, мешканця АДРЕСА_2 , раніше не судимого, 

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 146 КК України,
В С Т А Н О В И В:

Шостого квітня 2025 року о 15 годині 30 хвилин між ОСОБА_6 , ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_9 з іншої сторони, які знаходились у приміщенні будинку, що розташований по АДРЕСА_3 , на ґрунті триваючих неприязних відносин виник конфлікт. Під час конфлікту у ОСОБА_5 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, виник протиправний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_5 , у вказаний день, час та місці, усвідомлюючи протиправних характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, умисно кулаками та долонями наніс декілька ударів по обличчю та тулубу ОСОБА_9 , таким чином спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді синців на спинці носа, на повіках обох очей та саден в скроневій ділянці справа, на чолі зліва, на спинці носа у виличній ділянці зліва, які виникли від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею та відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Крім цього обвинувачені вчинили викрадення ОСОБА_9 за таких обставин.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. 
Відповідно до ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.
Статтею 33 Конституції України гарантується кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свобода пересування, вільний вибір місця проживання. 
Свобода пересування та вільний вибір місця проживання на території України, за винятком обмежень, які встановлені законом, гарантуються також ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». 
Статтею 5 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР (зі змінами та доповненнями) визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність, нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. 
Згідно зі ст. 1 Міжнародної конвенції про захист усіх осіб від насильницьких зникнень, державою-учасницею якої є Україна, ніхто не може піддаватися насильницькому зникненню.
Незважаючи на вищевказані вимоги, 06 квітня 2025 року близько 16 години ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, що посягають на суспільні відносини, які за безпечують особисту волю людини та її недоторканість, їх наслідки щодо фактичного обмеження свободи переміщення потерпілого, діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , шляхом заподіяння потерпілому фізичних страждань, вирішили викрасти ОСОБА_9 за те, що він у минулому ображав матір ОСОБА_5 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на викрадення ОСОБА_9 , ОСОБА_5 спільно із ОСОБА_6 , на автомобілі марки «Peugeot 301», державний номерний знак НОМЕР_1 , у вказаний день та час, перебуваючи поблизу території домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_3 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, з метою примусити ОСОБА_9 визнати свою причетність до образ, усвідомлюючи суспільну небезпечність, караність та протиправність своїх дій, схопили ОСОБА_9 і проти його волі захопили останнього, чим унеможливили його вільне пересування, та силоміць, утримуючи за руки, долаючи таким чином його опір, застосовуючи фізичну силу, проти волі потерпілого примусово помістили його у багажне відділення даного автомобіля, зачинили його та розпочали рух у напрямку поля поблизу с. Троянів у сторону с. Озерянка Житомирського району.
Приїхавши на згадане місце цього ж дня о 16 годині 20 хвилин, обвинувачені вийняли ОСОБА_9 з багажного відділення після чого ОСОБА_10 наніс йому удар в обличчя, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді саден, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Крім цього, у цей же день та час ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які перебували на околицях села Троянів у напрямку с. Озерянка, на грунті особистих неприязних відносин, бажаючи викликати побоювання у ОСОБА_9 за своє життя, вирішили висловити погрози вбивством останнього.
Також, реалізуючи свій спільний протиправний умисел, спрямований на погрозу вбивством ОСОБА_9 , з метою викликати у нього побоювання за своє життя, ОСОБА_6 штовхнув ОСОБА_9 до канави, останній не втримавши рівновагу впав на спину, після чого ОСОБА_5 взяв заздалегідь привезену із собою лопату з дерев`яним руків`ям та приставив її металеву частину до шиї ОСОБА_9 , а ОСОБА_6 поставив на неї ногу, тим самим продемонстрував реальність погроз, при цьому обвинувачені висловлювали на адресу ОСОБА_9 словесні погрози щодо протиправного позбавлення його життя, які потерпілий сприйняв як такі, що можуть здійснитися.
Отже, стороною обвинувачення дії ОСОБА_6 кваліфіковані за:
- ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 129 КК України, як погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози;
- ч. 2 ст. 146 КК України, як незаконне позбавлення волі, вчинене групою осіб.
Своєю чергою дії ОСОБА_5 кваліфіковані за:
- ч. 1 ст. 125 КК України, як спричинення умисного легкого тілесного ушкодження;
- за ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 129 КК України, як погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози;
- за ч. 2 ст. 146 КК України, як незаконне позбавлення волі, вчинене групою осіб.
Тридцятого квітня 2025 року між прокуроромЖитомирської окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченими ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та їх захисниками ОСОБА_8 , ОСОБА_7 у порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469 та 472 КПК України, укладено угоди про визнання винуватості.
З даних угод вбачається, що прокурор, обвинувачені та захисники дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 146 КК України та ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 146 КК України.
Сторони угоди визначили та узгодили покарання, яке повинні понести обвинувачені за вчинені ними кримінальні правопорушення у виді 4 років позбавлення волі з іспитовим строком. 
Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даних угод про визнання винуватості, суд дійшов висновку, що вони підлягають затвердженню з огляду на таке.
Обвинувачені у підготовчому судовому засіданні беззастережно визнали себе винними у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень та просили суд затвердити вказані угоди, призначивши їм узгоджене покарання, при цьому зазначили, що здатні реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Захисники також просили затвердити дані угоди, оскільки вони повністю відповідають вимогам чинного законодавства.
Прокурори вважають, що укладення угод відповідає вимогам і правилам КПК та КК України, а тому просили ці угоди затвердити і призначити обвинуваченим узгоджений в угодах вид та міру покарання.
Потерпілий також не заперечував проти затвердження згаданих угод.
Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угод сторонами є добровільним. При цьому сторони повністю усвідомлюють зміст та умови угод про визнання винуватості, наслідки їх затвердження, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Внаслідок вчинення обвинуваченими даних кримінальних правопорушень шкоду завдано правам та інтересам потерпілого ОСОБА_9 , який надав письмову згоду на укладення угод про визнання винуватості між прокурором, обвинуваченими та їх захисниками.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження згаданих угод.
За таких обставин, суд у підготовчому судовому засіданні вважає, що кваліфікація дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідає пред`явленому обвинуваченню, а тому кваліфікує дії ОСОБА_5 за:
- ч. 1 ст. 125 КК України, як спричинення умисного легкого тілесного ушкодження;
- ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 129 КК України, як погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози;
- ч. 2 ст. 146 КК України, як незаконне позбавлення волі, вчинене групою осіб.

Своєю чергою, дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за:
- ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 129 КК України, як погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози;
- ч. 2 ст. 146 КК України, як незаконне позбавлення волі, вчинене групою осіб.

Долю речових доказів суд вирішує у порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 394, 474, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Затвердити у кримінальному провадженні 12025060610000154 угоди про визнання винуватості від 30 квітня 2025 року, укладені між прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченими ОСОБА_5 ОСОБА_6 та їх захисниками ОСОБА_8 , ОСОБА_7 .

ОСОБА_5  визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 146 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 125 КК України у виді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт;
- за ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 129 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі;
- за ч. 2 ст. 146 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити  ОСОБА_5  покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку – 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме буде періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_6  визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 146 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 129 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі;
- за ч. 2 ст. 146 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити  ОСОБА_6 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку – 1 (рік) рік 6 (шість) місяців не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме буде періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.

Арешт, накладений ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 10 квітня 2025 року на дві порожні пляшки з-під горілки об`ємом 0,5 л. з етикеткою «Гріндей», два пластикові стаканчики, п`ять паперових серветок, три недопалки від цигарок коричневого кольору, порожню бляшанку з назвою «Kings Bridg», недопалок чорного кольору, порожню пляшку з-під напою «Coca-Cola» об`ємом 2 л, лопату з дерев`яним руків`ям, скасувати та вказані речові докази знищити.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Вирок набирає законної сили після закінчення вказаного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Потерпілому, який не був присутній у судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1