Справа № 148/2919/25
Провадження № 22-ц/801/483/2026
Категорія: 44
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дамчук О. О.
Доповідач: Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року	Справа № 148/2919/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),
суддів Ковальчука О. В., Панасюка О. С.,
учасники справи:
позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_2  
відповідачі: державне підприємство «Вінницький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»,
філія «Томашпільський райавтодор» дочірнього підприємства «Вінницький облавтодор» ВАТ «Державна Акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2025 року, постановлену у складі судді Дамчука О. О. у м. Тульчин, дата складення повного судового рішення, відповідає даті його постановлення, -
в с т а н о в и в :
18 листопада 2025 року до Тульчинського районного суду Вінницької області звернулася ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 з позовом до ДП «Вінницький облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», філії «Томашпільський райавтодор» ДП «Вінницький облавтодор» ВАТ «Державна Акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 24 листопада 2025 року позов залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: надання доказів на підтвердження правильності визначеної позивачкою підсудності та уточнення позовних вимог щодо кожного відповідача окремо.
На виконання ухвали ОСОБА_1 подала заяву, в якій уточнила підстави для звернення до Тульчинського районного суду та просила витребувати докази, а саме матеріали адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 140 КУпАП директора філії «Томашпільський райавтодор» ДП «Вінницький облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» Чорного В. П., якими серед іншого буде підтверджено те, що справа відноситься до підсудності Тульчинського районного суду.
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2025 року справу передано на розгляд за підсудністю до Вінницького міського суду Вінницької області (адреса: м. Вінниця, вул. Грушевського, 17).
Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції послався на те, що позивачкою не доведено право на звернення до Тульчинського районного суду Вінницької області відповідно до ч. 6 ст. 28 ЦПК України, тому у даному випадку підсудність справи має визначатись згідно ч.2 ст. 27 ЦПК України: за місцезнаходженням відповідача. Із відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 2111818 від 10.12.2025 вбачається, що місцезнаходженням відповідача значиться: вул. Данила Галицького, буд. 27, м. Вінниця, Вінницька область.
Не погодившись з такою ухвалою суду, 24 грудня 2025 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що дорожньо-транспортна пригода, про відшкодування шкоди за наслідками якої нею заявлено позов, сталася на 9-10 км автодороги Т-0222 Шпиків-Тульчин, біля. Торків, яка обслуговується філією «Томашпільський райавтодор» ДП «Вінницький облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України». Відтак вона звернулася до Тульчинського районного суду на підставі частини 6 статті 28 ЦПКУ. Окрім того, суд, залишаючи позов без руху, неправомірно вказав, що вона повинна виокремити вимоги до кожного з відповідачів.
В наданий апеляційним судом строк відзив від інших учасників справи не надходив.
Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвалу суду, зазначену в пункті 9 частини першої статті 353 цього Кодексу (передача справи на розгляд іншому суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Ухвала суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Реалізуючи на власний розсуд право на звернення до суду за захистом, особа (позивач) самостійно визначає час такого звернення, предмет та підстави позову, зміст позовних вимог, особу (відповідача), яка має відповідати за її позовом тощо.
Згідно з приписами ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
Підсудність справ позовного провадження визначається розділом 3 главою 2 розділу І ЦПК України.
Згідно з ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Водночас ст. 28 ЦПК України містить перелік цивільних справ, в яких встановлена підсудність за вибором позивача. Тобто останньому надається право вибору підсудності залежно від категорії справи або за наявності інших зазначених у законі умов.
Підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних в законі судів. Така процесуальна пільга встановлена законодавцем для позивачів у деяких справах з метою зробити судовий захист їх суб`єктивних прав більш зручним.
Відповідно до частини 6 статті 28 ЦПК України, позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.
Право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві. Якщо позивач при пред`явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду .
Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ДП «Вінницький облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», філії «Томашпільський райавтодор» ДП «Вінницький облавтодор» ВАТ «Державна Акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка спричинена пошкодженням майна фізичної особи, яке сталося через неналежне утримання дороги Т-0222Шпиків-Тульчин, біля с. Торків Тульчинського району. Отже, заподіяння шкоди настало на ділянці дороги, що територіально відноситься до підсудності Тульчинського районного суду Вінницької області.
Стверджуючи, що позивач не надала доказів, де сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої спричинена матеріальна шкода, суд першої інстанції припустився надмірного формалізму, адже в наданій позивачкою схемі ДТП вказано, на якому кілометрі автодороги Т-0222 Шпиків-Тульчин сталася ДТП, відтак навіть із загальнодоступних джерел як от Google map в суду була можливість встановити, на території якого району мала місце ДТП. Натомість суд обмежився вказівкою на те, що неможливо встановити, до території якого району відноситься місце спричинення шкоди і замість того щоб з`ясувати цю обставину, - дійшов нелогічного висновку, що в такому разі слід застосувати правила загальної підсудності, позбавивши таким чином позивачку на вибір підсудності за правилами статті 28 ЦПКУ. 
Оскільки предметом позову є вимога про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, то положення частини 6 статті 28 ЦПК України дозволяють пред`явлення позову за місцем заподіяння шкоди.
Позивачкою у цій справі було використано належне їй право вибору суду за правилами альтернативної підсудності шляхом звернення до суду за місцем заподіяння шкоди.
Відтак, передаючи справу на розгляд до Вінницького міського суду Вінницької області, суд першої інстанції не врахував, що позивач у даній категорії справ має право на застосування альтернативної підсудності, припустився надмірного формалізму, що призвело до постановлення помилкової ухвали.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно зі ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновок суду першої інстанції, обґрунтовано вказують на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції за вказаних підстав підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції (пункт 4 частини 1 статті 379 ЦПК України).
Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 29.01.2026 року.

Головуюча    Т. М. Шемета
Судді:    О. В. Ковальчук
О. С. Панасюк