ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/34/25  Номер провадження 22-ц/814/4009/25	Головуючий у 1-й інстанції Косик С. М.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах: головуючого – судді Карпушина Г.Л.; суддів Бутенко С.Б., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -
розглянувши у  відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 30 липня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:
У січні 2025 року ТОВ «Таліон Плюс» звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 56033,37 грн., а також витрати на правничу допомогу.
В обгрунтування позову вказувало, що 24.07.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №205715231 у формі електронного документу, відповідно до якого відповідач отримав від товариства кредитні кошти у розмірі 27 000,00 грн та зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити відсотки за їх користування відповідно до умов, зазначених у договорі.
29.10.2024 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги до ТОВ «Таліон Плюс» за договором факторингу №МВ-ТП/6 від 29.10.2024, про що повідомило позичальника шляхом відправлення електронного листа.
Вказувало, що зобов`язання зі сторони кредитора за договором виконані в повному обсязі, проте відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконав у зв`язку із чим утворилась заборгованість яка підлягає стягненню з відповідача.
Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 30 липня 2025 року позов ТОВ «Таліон Плюс» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь ТОВ «Таліон Плюс» заборгованість за кредитним договором №205715231 від 24.07.2024 у розмірі 56 033, 00 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
   Не погодившись з рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення районного суду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відсотки за користування кредитом нараховані в порядку ст. 625 ЦК України. а тому під дії воєнного стану позичальник звільняється від їх сплати.
Вказує, що під час нарахування процентів було порушено ст. 18 ЗУ « Про захист прав споживачів», оскільки нарахування 1,50 % за кожен день прострочення є несправедливим, порушує принципи розумності та добросовісності 
Окрім того вказує, що часткового погасив борг у розмірі 24213 грн, що судом першої інстанції враховано не було.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Районним судом встановлено, що 24.07.2024 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали договір кредитної лінії №205715231 у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором в сумі 27 000,00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності. Кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 15 200,00 грн, другий та решта траншів надаються протягом дисконтного періоду кредитування, який складає 22 дні від дати отримання першого траншу (а.с.21 на зв.-32).
Відповідно до п.3.2 договору сторони погодили, що встановлений строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань, строк оплати яких настав (а.с.23 на зв.).
Для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 22 дні дисконтного періоду проценти у розмірі 1738,88 грн. Про суму нарахованих відсотків позичальник інформується через особистий кабінет. У разі, якщо строк дисконтного періоду закінчився, позичальник має можливість повернутися в дисконтний період, якщо протягом 30 календарних днів з дати його закінчення здійснить оплату всіх фактично нарахованих на дату повернення процентів та інших нарахувань, строк оплати яких настав. Після поновлення дисконтного періоду, його тривалість складає 30 календарних днів та застосовуються умови його пролонгації дисконтного періоду (п.3.3 договору) (а.с.23).
Відповідно до п.4.1 договору з метою укладення договору позичальник, ознайомившись з Правилами, заповнив Заявку, вказавши всі дані, визначені в ній як обов`язкові. При подачі Заявки позичальник вказав суму грошових коштів, яку він бажає отримати після укладення договору (перший транш) та строк оплати обов`язкового платежу по процентам за користування кредитом (а.с.23 на зв., 19).
Згідно з п.п.7.1-7.3 рекомендована дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування – 15.08.2024. В обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 календарних днів після закінчення строку дії договору або дострокового його припинення. Кінцева дата повернення (виплати) кредиту – 23.08.2029 (а.с.25).
Як зазначено в п.п.7.4-7.4.2 договору відсотки за договором сплачуються протягом дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю відсотки не пізніше останнього дня дисконтного періоду. У разі продовження чи поновлення дисконтного періоду позичальником, останній кожний раз сплачує всі нараховані відсотки не пізніше нової дати закінчення дисконтного періоду кредитування. Після закінчення дисконтного періоду кредитування, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю відсотки щоденно (а.с.25).
Згідно з п.8.1, 8.3 договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю відсотки за користування кредитом. На момент укладення договору та отримання першого траншу, базова процентна ставка складає 1,50% в день від суми залишку кредиту, що становить 547,50% річних. У разі отримання додаткових траншів базова відсоткова ставка обмежується та розраховується від максимального розміру денної відсоткової ставки, що складає 1% за день користування таким траншем (а.с.26 на зв.).
Районним судом також встановлено, що 01.08.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладена додаткова угода до договору №205715231 від 24.07.2024, за умовами якої останньому надано транш в сумі 7 100,00 грн, базова відсоткова ставка з моменту отримання траншу складає 1,50% в день від суми залишку кредиту за кожний день користування, що становить 547,50% річних (а.с.33-34).
Паспорт споживчого кредиту продукту «Смарт» містить вказівку на суму кредиту, строк кредитування, базову відсоткову ставку, орієнтовну загальну вартість кредиту, штрафи тощо.
03.08.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладена додаткова угода до договору №205715231 від 24.07.2024, відповідно якої ОСОБА_1 надано транш в сумі 4 050, 00 грн.
В подальшому, 07.08.2024 відповідно укладеної з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» додаткової угоди ОСОБА_1 надано транш у розмірі 650,00 грн (а.с.36-37).
      За п.1.4 вказаної додаткової угоди з моменту отримання Траншу вказаного в п. 1.1. Договору, Базова процентна ставка за Договором (для суми всіх наступних Траншів в рамках всього Кредитного ліміту та для суми, яка вже є в користуванні) 6yде складати 1,50 відсотків в день від суми залишку Кредиту, яка знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним, що становить 547,50 відсотків річних. З моменту підписання цієї Додаткової угоди, незалежно від зазначеного в Договорі, розмір Дисконтної чи Індивідуальної ставки не може бути більшим за Базову процентну ставку вказану вище.
        Денна процентна ставка за користування всією сумою Кредиту, що буде фактично видано після укладення цієї Додаткової угоди (сумою, що вже знаходиться в користуванні Позичальника та сумою додаткового Траншу за цією Додатковою угодою) розраховується наступним чином: (загальні витрати за користування сумою, що вже є в користуванні Позичальника, та суми що буде видано після укладення цієї Додаткової угоди, до закінчення строку кредитування: 733 860,00 грн) / (сума, що вже є в користуванні Позичальника, та сума що буде видано після укладення цієї Додаткової угоди: 27 000,00 грн.) / (строк кредитування, що залишився по Договору: 1 812 днів) х 100% = 1,50 відсотків в день (п.1.5).
         Усі інші умови Договору не змінені цією Додатковою угодою, залишаються чинними у попередній редакції і Сторони підтверджують їх обов`язковість до виконання.
Із інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» № 984/11 від 21.11.2024 вбачається, що через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція та ОСОБА_1 перераховано кошти у сумі 15 200,00 грн на платіжну картку НОМЕР_1 (а.с.41 на зв.).
Згідно платіжного доручення (заяви) на переказ та зарахування грошових коштів від08.01.2024 ОСОБА_1 перераховано кошти у сумі 7 100,00 грн на платіжну картку НОМЕР_1 за кредитним договором №205715231 від 24.07.2024 (а.с.42).
Відповідно інформаційних довідок №985/11 від 21.11.2024 та №986/11 від 21.11.2024 через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція та ОСОБА_1 перераховано кошти у сумі 4 050,00 грн та 650,00 грн відповідно, на платіжну картку НОМЕР_1 (а.с.42 на зв.-43).
В подальшому 29.10.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор), укладено договір факторингу №МВ-ТП/6 (а.с.14-16).
Згідно витягу Реєстру прав вимоги, до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №205715231 від 24.07.2024 у розмірі 37 146,97 грн (а.с.17).
Позивачем направлено ОСОБА_1 повідомлення про відступлення права вимоги із зазначенням контактних даних стосовно боргу та банківських реквізитів для оплати (а.с.43 на зв.).
Згідно з розрахунком заборгованості наданої позивачем, заборгованість ОСОБА_1 станом на 06.01.2025 складає 56 033, 37 грн, з яких: 24 213,11 грн – заборгованість за кредитом, 31 820,26 грн -заборгованість за відсотками (а.с.18).
ТОВ «Таліон Плюс» направило відповідачу повідомлення з вимогою перерахування коштів у розмірі 37 146,97 грн, що станом на 29.10.2024 відповідало розміру його поточних зобов`язань за кредитним договором зі сплати всіх необхідних платежів (а.с.44). 14.11.2024 ТОВ «Таліон Плюс» направлено відповідачу вимогу про повернення споживчого кредиту та сплати заборгованості (а.с.45).
У зв`язку з наявністю простроченої заборгованості у розмірі 56 033,37 грн ОСОБА_1 направлено повідомлення про дострокове розірвання договору та вимогою сплати всієї суми заборгованості (а.с.45 на зв.).
Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходи в з того, що у зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з останнього.

Колегія суддів погоджується із такими висновок районного суду з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1статті 627 ЦК України).
Відповідно до положень ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Визначення факторингу міститься уст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1ст. 1077 Цивільного кодексу України).
Частиною 1ст. 1078 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
З матеріалів справи вбачається, що 29.10.2024 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА»(Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс»(Фактор) було укладено Договір факторингу №МВ-ТП/6
Пунктом 2.1. Договору передбачено, що згідно умов Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених Договором.
Відповідно до п.п. 1.3. Договору факторингу №МВ-ТП/6 від 29.10.2024 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, зокрема, права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Таким чином, Договором факторингу № №МВ-ТП/6 від 29.10.2024 встановлено, що предметом відступлення за ним є, в тому числі вимоги, які виникнуть у Клієнта в майбутньому (майбутня вимога).
Пунктом 1.2. Договору визначено, що Перелік Кредитних договорів наводиться у відповідних Додатках до Договору, а саме Реєстрах прав вимоги.
Відповідно до п. 1.4. Договору факторингу №МВ-ТП/6 від 29.10.2024 «Борг» - означає суми грошових коштів, належні до сплати Клієнту Боржниками за Кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати Клієнту за Кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані Клієнтом на день набуття цим Договором зобов`язальної сили.
В той же час, відповідно до п. 1.5. Договору факторингу встановлено, що Реєстр прав вимоги означає перелік Прав вимоги до Боржників, що відступається за Договором. Форма вказаного Реєстру наведена в Додатку №1 до Договору.
Пунктом 4.1 встановлено, що право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку цього договору.
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 161 від 23.11.2021 до Договору факторингу № МВ-ТП/6 від 29.10.2024 ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 37146,97 грн.
На підтвердження факту укладення даного Реєстру та відступлення прав вимоги до Відповідача на користь ТОВ «Таліон Плюс», Первісним кредитором були передані останньому документи, які підтверджують видачу кредиту ОСОБА_1 , що були долучені позивачем до позовної заяви.
Надана копія договору факторингу № МВ-ТП/6 від 29.10.2024 містить електронні підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" до Фактора - ТОВ «Таліон Плюс».
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно розрахунку заборгованості за договором кредитної лінії № 205715231 від 24.07.2024 року заборгованість складає, 24213,11 грн -тіло кредиту, 31820,26 грн. (проценти за користування кредитом).
Відповідачем вказаний розрахунок не спростовано та не надано контррозрахунку.
Оскільки, в матеріалах справи міститься копія кредитного договору, який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, тобто погоджено умови отримання кредитних коштів та відповідальність за порушення погоджених умов, а також підтверджено отримання відповідачем кредитних коштів, відсутні докази повернення отриманого кредиту, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що в період воєнного стану позичальник звільняється від сплати процентів за кредитним договором, колегія суддів відхиляє оскільки чинним ЦК України не передбачено списання процентів за кредитним договором.
Доводи апеляційної скарги про те, що нарахування 1,5% за несвоєчасне виконання зобов`язання за кожен день прострочення умов кредитного договору є несправедливими у розумінні ст. 18 ЗУ « Про захист прав споживачів» та суперечать ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування», колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач погодився з умовами кредитного договору шляхом його підписання одноразовим ідентифікатором.
Наведений алгоритм укладення договорів виключає підстави вважати, що без погодження вищевказаних умов кредитного договору, позичальник міг отримати кредитні кошти.
Таким чином відповідач, як позичальник, погодився на укладення договору саме на таких умовах і не відмовився від його укладення, тобто взяв на себе обов`язок сплатити позичальнику саме такий розмір відсотків за користування кредитними коштами в межах строку кредитування.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивача про стягнення відсотків є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Підстав вважати, що заборгованість за відсотками є явно завищеною, що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача, колегія суддів не вбачає, оскільки умови договору щодо відсотків за користування кредитом є належним чином погодженими сторонами і недійсними не визнавались. Тоді як укладення договору на таких умовах відповідає принципу свободи договору (стаття 627 ЦК України).
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем було частково погашено борг не беруться до уваги, оскільки на підтвердження погашення заборгованості відповідачем не надано до суду доказів.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В: 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 30 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 15 грудня 2025 року.

Головуючий суддя : ______________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _________________ С.Б. Бутенко__________________ О.І. Обідіна