Справа № 351/102/25 
Провадження № 22-ц/4808/1785/25 
Головуючий у 1 інстанції МАРТИНЮК В. І. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої   Томин О.О.,
суддів:   Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,
за участю секретаря Панасюк В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на заочне рішення Снятинського районного суду від 06 листопада 2025 року, ухвалене в складі судді Мартинюка В.І. в м. Снятині у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 17 травня 2024 року ОСОБА_1 прийняла (акцептувала) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 499758-КС-001 про надання кредиту на умовах, визначених офертою, шляхом підтвердження її прийняття через інформаційно-телекомунікаційну систему за допомогою одноразового ідентифікатора UA-9514, надісланого позичальнику СМС-повідомленням на номер телефону НОМЕР_1 , зазначений у Заявці.
Так, 17 травня 2024 року між сторонами було укладено Договір № 499758-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до умов вказаного кредитного договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 50000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правилами надання споживчих кредитів.
Згідно з умовами Договору, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою.
В п. 2 Договору зазначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно Графіку платежів.
Пунктом 3 Договору встановлено графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов Договору.
Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав та надав відповідачці грошові кошти в розмірі 50000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальниці № НОМЕР_2 , вказану нею при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті.
Водночас відповідачка здійснила лише часткову оплату з метою виконання умов укладеного кредитного договору на загальну суму 21660,00 грн. Таким чином, ОСОБА_1 вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за вказаним договором.
Однак, всупереч вимогам законодавства та умов кредитного договору, відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі не виконала, у зв`язку з чим станом на 14 січня 2025 року утворилася заборгованість у розмірі 151473,88 грн, що складається з суми прострочених платежів за тілом кредиту - 48850,42 грн; суми прострочених платежів за процентами - 100114,55 грн; суми прострочених платежів за комісією - 2508,91 грн.
Посилаючись на зазначені обставини та норми законодавства, позивач просив суд стягнути з відповідачки вказану суму боргу.
Заочним рішенням Снятинського районного суду від 06 листопада 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість у розмірі 133398,64 грн, з яких: 48850,42 грн - заборгованість за тілом кредиту, 82039,31 грн - заборгованість за процентами та 2508,91 грн - заборгованість за комісією. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» судовий збір у розмірі 2133,34 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом в сумі 18075,24 грн, ТОВ «Бізнес Позика» подало апеляційну скаргу. Вважає таке рішення в оскаржуваній частині незаконним та необґрунтованим, ухваленим за неповного з`ясування обставин справи, з порушенням норм процесуального і матеріального права.
Зазначає, що судом першої інстанції помилково ототожнено поняття денної процентної ставки та процентної ставки в день; помилково вирішено зменшити розмір процентів, які нараховуються протягом строку кредитування.
Так, поняття «денна процентна ставка» в розумінні Закону України «Про споживче кредитування» та «процентна ставка в день», яка встановлена в кредитному договорі, є різними. Якщо вираховувати за формулою, передбаченою в ч. 3 ст. 8 цього Закону, розмір денної процентної ставки за кредитним договором становитиме 0,95%, тобто не перевищуватиме 1%. Тому позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом в сумі 100114,55 грн. підлягають до задоволення в повному обсязі.
Відсотки по кредиту нараховані за період дії договору за кожен день користування кредитом на залишок по кредиту та відповідно до норм ЦК України, умовам Договору та Правилам.
Загальна сума процентів до сплати за Договором № 499758-КС-001 про надання кредиту від 17 травня 2024 року у розмірі 72460,00 грн могла бути нарахована лише за умови належного виконання позичальницею зобов`язань та погашення обумовлених сум відповідно до графіка платежів.
Однак боржниця виконувала зобов`язання неналежним чином, у зв`язку з чим нею було сплачено лише частину заборгованості за Договором у загальній сумі 21660,00 грн, з яких у рахунок процентів сплачено 15519,33 грн.
Порушення умов договору призвело до подорожчання кредиту та збільшення процентної ставки, що погоджено сторонами у пункті 3.2.2 Договору.
Згідно з графіком платежів відповідачка мала здійснити третій плановий платіж 28 червня 2024 року у розмірі 10830,00 грн, однак такий платіж (як і всі наступні) здійснений не був. У зв`язку з цим з 29 червня 2024 року виникло прострочення виконання грошового зобов`язання.
Після спливу семи днів прострочення, починаючи з восьмого дня, а саме з 06 липня 2024 року, відповідно до пункту 3.2.2 Договору розпочалося нарахування процентів за користування кредитом за збільшеною (стандартною) процентною ставкою.
У період з 17 травня 2024 року по 05 липня 2024 року включно проценти нараховувалися за зниженою (пільговою) процентною ставкою 1,14957034%.
У період з 06 липня 2024 року по 01 листопада 2024 року включно проценти нараховувалися за стандартною процентною ставкою у розмірі 1,50000000% на день, що було погоджено сторонами заздалегідь під час укладення Договору, а не за штрафною процентною ставкою, як помилково зазначив суд першої інстанції.
Після закінчення строку дії Договору нарахування процентів не здійснювалося.
Вказує, що загальна сума процентів за користування кредитом у розмірі 100114,55 грн складається з: нарахованих за зниженою (пільговою) процентною ставкою 1,14957034% на день - 12916,11 грн за період з 17 травня 2024 року по 05 липня 2024 року включно; нарахованих за стандартною процентною ставкою 1,50000000% на день - 87198,44 грн за період з 06 липня 2024 року по 01 листопада 2024 року включно.
Посилається на практику апеляційних судів у схожих правовідносинах.
Просить заочне рішення Снятинського районного суду від 06 листопада 2025 року в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» за процентами за користування кредитом змінити, а саме: змінити суму стягнення з 82039,31 грн на 100114,55 грн; в решті рішення залишити без змін.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судове засідання апеляційного суду сторони не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, строків розгляду апеляційної скарги колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом в сумі 18075,24 грн, тому апеляційним судом переглядається тільки в цій частині.
Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині зазначеним вимогам відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 17 травня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 499758-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Так, з копії витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи https://my.tpozyka.com від 15 січня 2025 року встановлено, що ОСОБА_1 заповнила анкету клієнта щодо отримання кредиту 17 травня 2024 року в сумі 50000 грн, надавши свої особисті дані (найменування; адресу реєстрації та проживання; РНОКПП; дату та місце народження; паспортні дані; електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; номер телефону: НОМЕР_3 ; номер банківської карти для перерахунку коштів: НОМЕР_4 (а.с. 63).
Після цього відповідачка підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-5948, який був направлений на її номер телефону: НОМЕР_3 , Паспорт споживчого кредиту, в якому вказані основні умови кредитування (а.с. 25-29).
17 травня 2024 року ТОВ «Бізнес Позика» направило ОСОБА_1 в інформаційно-телекомунікаційній системі індивідуальну пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 499758-КС-001 про надання кредиту в електронній формі, яка містила істотні умови Договору (а.с. 40-49). 
Цього ж дня ОСОБА_1 ознайомилася з офертою ТОВ «Бізнес Позика» та прийняла її умови, здійснивши акцептування шляхом надсилання ТОВ «Бізнес Позика» акцепту та підписання Договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-9514, який було направлено на номер телефону ОСОБА_1 (а.с. 50-59).
На підтвердження укладення договору позивачем надано візуальну послідовність дій клієнта, з якої встановлено, що ОСОБА_1 через веб-сайт ТОВ «Бізнес Позика» https://my.tpozyka.com, шляхом введення Логіну Особистого кабінету та паролю ввійшла до Особистого кабінету та через інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС) подала Заявку на отримання кредиту, де відповідно вказала номер свого поточного (карткового) рахунку (а.с. 60-62).
Надано світлокопії паспорта та облікової картки платника податків клієнта ОСОБА_1 (а.с. 96-104).
Згідно п.п. 2.1 Договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 50000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика».
Відповідно до п.п. 2.3-2.7 Договору строк, на який надається кредит: 24 тижні; стандартна процентна ставка за кредитом в день 1,5% фіксована; знижена процентна ставка в день 1,14957034% фіксована; комісія за надання кредиту (одноразова): 7500 грн.; загальний розмір наданого кредиту: 50000 грн.; термін дії договору: 01.11.2024 (а.с. 30-39).
Згідно з копією Інформаційної довідки № 1183/01 від 16 січня 2025 року, наданої ТОВ «Платежі Онлайн» як технологічного оператора платіжних послуг, відомо, що на сайті Торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція: видача. Юридична особа торговця: ТОВ «Бізпозика». Дані транзакції: номер 41596-78366-31634, сума 50000 грн, дата та час проведення 17.05.2024 о 20:43:58, платіжна картка НОМЕР_4 , PRIVAT BANK; перерахування коштів ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_5 відповідно до кредитного договору № 499758-КС-001 від 17.05.2024, без ПДВ (а.с. 63а).
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 14 січня 2025 року залишок заборгованості за кредитом з урахуванням сплачених платежів в загальній сумі 21660 грн становить 151473,88 грн, з яких: 48850,42 грн, прострочених платежів за тілом кредиту; 100114,55 грн прострочених платежів за процентами, 2508,91грн прострочених платежів за комісією (а.с. 20-23).
Аналогічні суми заборгованості відповідачки вказані в Довідці ТОВ «Бізнес Позика» про стан рахунку ОСОБА_1 станом на 15 січня 2025 року (а.с. 24).
Згідно з наданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформації від 24 березня 2025 року № 20.1.0.0.0/7-250318/108135-БТ на виконання ухвали суду першої інстанції від 27 лютого 2025 року встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_4 (зазначено IBAN). Долучено копію виписки за вказаним рахунком за період з 17.05.2024 по 01.11.2024, з якої вбачається, що 17.05.2024 року на вказану карту зараховано переказ коштів в сумі 50000 грн. (а.с. 115-119).
Задовольняючи частково позовні вимоги в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що визначена в кредитному договорі процентна ставка за період з 17.05.2024 по 19.08.2024 на рівні 1,5% в день, узгоджується з нормами діючого на той час законодавства, а тому, проведене первісним кредитором нарахування процентів за період з 17.05.2024 по 19.08.2024 включно є обґрунтованим. Однак за період з 20.08.2024 по 01.11.2024 позивач, виходячи з суми залишку кредиту 48850,42 грн, має право на стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом у розмірі 488,50 грн в день (1,0% в день). А тому розмір заборгованості по сплаті відсотків за вказаний період складає 36149,00 грн (74 дні * 488,50 грн/день). Відповідно, нараховані відповідачу за період з 20.08.2024 по 01.11.2024 проценти у сумі 18075,24 грн (54224,24 грн (74 дні * 732,76 грн/день) - 36149,00 грн) є необґрунтованими та стягненню не підлягають.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками, з огляду на наступне.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19 та від 22 листопада 2021 року у справі №234/7719/20.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За змістом п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до змісту статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Виходячи з аналізу наведених норм права та матеріалів справи, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
В матеріалах справи містяться підписані відповідачкою ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який був направлений на її номер телефону, копії Паспорта споживчого кредиту, а також прийняття (акцепт) пропозиції Договору № 499758-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма). Також на підтвердження укладення договору позивачем надано візуальну послідовність дій клієнта через веб-сайт ТОВ «Бізнес Позика» https://my.tpozyka.com.
Отже, вказаний кредитний договір вважається укладеним між сторонами.
Рішення суду в частині стягнення тіла кредиту та комісії за надання кредиту за вказаним договором апелянтом не оскаржується.
Щодо доводів апелянта про безпідставність застосування до нарахування відсотків за користування кредитом вимог статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом №3498-IX від 22 листопада 2023 року.
Закон України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Згідно з частиною п`ятою статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.
Враховуючи, що самим Законом України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір було укладено 17 травня 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, договір є споживчим, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%.
Частина 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» визначає, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
Отже наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року розмір процентної ставки за користування кредитом не може перевищувати 2,5% від суми кредиту за кожен день, з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року розмір процентної ставки за користування кредитом не може перевищувати 1,5% від суми кредиту за кожен день, з 20 серпня 2024 року - 1% від суми кредиту за кожен день.
Закон України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Кредитний договір укладено 17 травня 2024 року, тобто через 145 днів з дня набрання вказаним вище Законом чинності.
Відтак, суд першої інстанції правильно врахував вимоги Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». З урахуванням дати набрання чинності Законом № 3498-ІХ та дати укладення кредитного договору, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо застосування відповідного граничного розміру денної процентної ставки та здійснив коректний розрахунок процентів за користування кредитом беручи до уваги поетапне зменшення розміру денної процентної ставки. За таких обставин висновки суду першої інстанції в оскаржуваній частині щодо розміру нарахованих процентів є правильними та не потребують перерахунку.
Разом з тим, доводи апелянта про те, що поняття «денна процентна ставка» в розумінні Закону України «Про споживче кредитування» та «процентна ставка в день», яка встановлена в кредитному договорі, є різними, і якщо вираховувати за формулою, передбаченою в ч. 3 ст. 8 цього Закону, розмір денної процентної ставки за кредитним договором становитиме 0,95%, тобто не перевищуватиме 1%, не спростовують вказаного.
В п. 2.11 укладеного між сторонами кредитного договору визначена денна процентна ставка - 1,16%. І вказано застереження, що наведені обчислення загальних витрат за Кредитом, денної процентної ставки, реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості наданого Кредиту є репрезентативними та базуються на обраних Позичальником умовах кредитування, викладених вище, і на припущенні, що Договір залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі.
Тобто з 20 серпня 2024 року денна процентна ставка, визначена умовами договору, перевищує граничний розмір, встановлений законом, що зумовлює застосування відповідного законодавчого обмеження.
Також апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до умов договору денна процентна ставка становить 0,95%, оскільки із наданого позивачем розрахунку не вбачається нарахування відсотків за таким розміром ставки.
При цьому посилання позивача на те, що «денна процентна ставка» в розумінні Закону України «Про споживче кредитування» та процентна ставка(ки) в день, які встановлені в кредитному договорі, укладеному відповідачем з ТОВ «Бізнес Позика», не є тотожними поняттями, апеляційний суд відхиляє та вважає такими, що зводяться лише до особистого тлумачення позивачем закону на власну користь.
З огляду на застереження, викладене в п. 2.11 укладеного між сторонами кредитного договору, вказана денна процентна ставка застосовувалася б тільки за умови виконання позичальником своїх зобов`язань на умовах та у строки, визначені в Договорі.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, позивач з 20.08.2024 нараховував щоденно відсотки за ставкою 1,5%, що суперечить п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».
За таких обставин висновки суду першої інстанції в частині визначення розміру прострочених платежів за процентами є правильними, обґрунтованими, відповідають вимогам матеріального та процесуального права та не потребують зміни.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
При цьому, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain»), заява № 18390/91). 
Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» («Hirvisaari v. Finland»), заява № 49684/99).
Таким чином, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що рішення Снятинського районного суду від 06 листопада 2025 року в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то апеляційний суд не здійснює перерозподіл судових витрат у суді апеляційної інстанції.
За вимогами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Оскільки ціна позову в цій справі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, то судове рішення у ній в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» залишити без задоволення.
Заочне рішення Снятинського районного суду від 06 листопада 2025 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча:         О.О. Томин
Судді:         І.В. Бойчук
О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 29 грудня 2025 року.