Справа № 456/1751/24                                Головуючий у 1 інстанції: Сас С.С. 
Провадження № 22-ц/811/2599/25                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       09 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В.
суддів - Бойко С.М., Копняк С.М. 
                       секретаря Гаврилюк Я.Ю.
                       з участю представника відповідачів Турчин М.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 червня 2025 року в складі судді Сас С.С. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання, - 
встановив:

У березні 2024 року позивач ТОВ «Львівгаз збут» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання в розмірі 332477,05 грн, інфляційних втрат – 12966,60 грн., 3% річних – 9209,16 грн. та сплачений судовий збір. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі, які є споживачами природного газу за місцем свого проживання, використовують для побутових потреб газ, який надається позивачем. Боржники є власниками помешкання, де використовується природній газ, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Фактом згоди споживача на приєднання до умов типового договору є сплачений споживачем рахунок постачальника за поставлений природний газ. Дані про те, що відповідачі не користуються послугами позивача з постачання природного газу до домоволодіння відповідачів або уклали договір постачання природного газу з іншим виконавцем послуг відсутні, а тому відповідачі вважаються такими, що прийняли оферту позивача. 
Щодо об`ємів спожитого природного газу позивач наголошує на тому, що взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу визначені Кодексом газорозподільних систем. Відповідно до ч.ч. 3-5 п. 5 глави 4 розділу ІХ Кодексу Оператор ГРМ передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період Оператору ГТС для проведення ним остаточної алокації по постачальнику споживача. Визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником. Як випливає з наведеного, об`єми використаного природного газу по кожному побутовому споживачу, в тому числі по відповідачах, позивач отримує від Оператора ГРМ.
Зазначає, що заборгованість утворилась під час застосування тарифів визначених Постановою НКЕРКП від 03.03.2015 №583 «Про встановлення роздрібних цін на природний газ, що використовується для потреб населення» та постанов Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу», «Про додаткові заходи щодо соціального захисту громадян», відповідно до яких з вересня 2020 року ціна на послуги з постачання газу становила: у вересні 2020 року – 5,499998 грн. за 1 куб.м, у жовтні 2020 року – 6,80619 грн. за 1 куб.м, у листопаді 2020 – 8,89785 грн. за 1 куб.м, з 01.12.2020 – 8,89785 грн. за 1 куб.м, з 01.01.2021 по 30.04.2021 – 6,99 грн. за 1 куб.м, з 01.05.2021 по 30.04.2022 – 7,99 грн. за 1 куб.м. Зважаючи на викладене просив позов задовольнити.
Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 червня 2025 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання – відмовлено. 
Рішення суду оскаржив позивач ТОВ «Львівгаз Збут», вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права та з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ТОВ «Львівгаз збут» здійснює діяльність з постачання природного газу згідно ліцензії, відповідно до постанови НКРЕКП від 25 квітня 2017 року №549. 
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі. Фактичне споживання природного газу підтверджується відповідним розрахунком заборгованості по абоненту та не заперечується відповідачами. 
Як підтверджено, відповідачі не зверталися до позивача із заявами про припинення подачі газу, а фактично користувалися послугами з газопостачання, визнаючи таким чином наявність правовідносин, а відтак взаємних права і обов`язків, що з них випливають. 
Також, на відповідачів покладено обов`язок, визначений умовами договору розподілу природного газу та положеннями Кодексу ГРС, в частині щомісячного зняття та подання Оператору ГРМ фактичних показників лічильника газу. ТОВ «Львівгаз збут» проводить нарахування вартості спожитого газу на підставі даних про фактичний місячний відбір/споживання природного газу, що надається АТ «Львівгаз», через інформаційну платформу Оператора газотранспортної системи ТОВ «Оператор ГТС України». При цьому, позивачем надано дані з інформаційної платформи щодо обсягу спожитого природного газу, а також проведені нарахування, сплату заборгованості за надані послуги. Враховуючи вищенаведене, питання щодо нарахованих обсягів спожитого природного газу по особових рахунках споживачів, відноситься виключно до компетенції Оператора ГРМ. ТОВ «Львівгаз збут» не здійснює облік спожитого газу та не здійснює контрольні зняття показів лічильника природного газу споживача. 
Окрім того, зауважує, що відповідачі підтверджують невиконання свого обов`язку визначеного умовами договору розподілу природного газу та положеннями Кодексу ГРС в частині щомісячного зняття та подання Оператору ГРМ фактичних показників лічильника газу. 
Звертає увагу на те, що відповідачами не заперечується споживання природного газу за адресою проживання ще з 2010 року, невиконання обов`язку щодо зняття та подання Оператору ГРМ фактичних показів лічильника газу, а лише не погоджується з періодом споживання природного газу, який можна було б достовірно встановити, якщо б відповідачі подавали покази. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачу у витребуванні доказів в Оператора ГРМ. 
Просить скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 червня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачів з доводами скарги не погоджується, просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачів ОСОБА_3 на заперечення доводів скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Львівгаз збут» суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, оскільки позивачем не надано до суду детального розрахунку суми заборгованості, не зазначено початку періоду, з якого виникла заборгованість, не зазначено помісячно об`ємів спожитого газу, тариф діючого станом на місяць нарахування наданих послуг, не додано акту про встановлення газового лічильника із зазначенням початкових показників спожитого газу, у зв`язку з чим неможливо встановити об`єми споживання газу та справність самого газового лічильника.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія судів виходить з такого.
Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 01.02.2024 №364060996.
Згідно із технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого 24.03.2010 Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, будинковолодіння АДРЕСА_1 складається з житлового будинку та літньої кухні, які обладнані електрикою та газопроводом.
Відповідно до довідки про фінансовий стан за рахунком абонента № НОМЕР_1 , ЕІС-код 56ХМ22F29591123І заборгованість ОСОБА_1 та ОСОБА_2 станом на лютий 2021 року становить 3623,51 грн., обсяг спожитого газу за цей період не вказаний. Станом на травень 2021 року заборгованість за спожитий газ становить 332477,05 грн., показник лічильника 41158,14 м. куб.
Відповідно до листа АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» від 03.06.2024 №ЛГ-1224/104/4-24, згідно з бази даних ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не вступали у договірні відносини з АТ «Львівгаз» з приводу одержання послуг розподілу природного газу по об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 .
На виконання вимоги суду, АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» надав інформацію, що за адресою: АДРЕСА_2 закріплено особовий рахунок № НОМЕР_1 , ЕІС-код 56ХМ22F29591123І; акт встановлення газового лічильника за даним особовим рахунком в архіві підприємства відсутній; заборгованість за розподіл природного газу за даним особовим рахунком відсутня.
Інформації щодо причини наявності обсягу споживання природного газу за травень 2021 в розмірі 41158,14 куб.м та чи є такий обсяг фактично спожитим чи донарахованим за адресою споживачів, а також щодо здійснення АТ «Львівгаз» контрольного зняття показників лічильника газу за адресою: АДРЕСА_2 в період 2018-2020 та чи подавалися за вказаний період показники лічильника газу споживачами, на вимогу суду, надано не було.
Судом також встановлено, що контрольне зняття показників лічильника газу один раз на шість місяців не відбувалось, відтак встановити, за який період виникла заборгованість та який саме обсяг газу спожили відповідачі, ні з позовної заяви, ні з долучених до неї матеріалів доказів неможливо.
Згідно із ч. 1 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
За правилами ст.509ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язується вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виконують з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.
Частина 1 ст. 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 ЦК України).
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції Закону України від 09.11.2017 року 2189-VIII, далі - Закону України «Про житлово-комунальні послуги»), статтею 1 якого врегульовано, що житлово-комунальні послуги - житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (п.5); індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п.6).
Пунктом 2 частини1 ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцями комунальних послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача.
Згідно із п.5 ч.2 ст.7 вказаного Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
В свою чергу, взаємовідносини між газопостачальником, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2494, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496, Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2498, Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2500 та іншими нормативно-правовими актами України.
Згідно із підпунктом 33 пункту 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу», ринок природного газу це - сукупність правовідносин, що виникають зокрема у процесі постачання природного газу, а також надання послуг з його розподілу.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно із положеннями пункту 5 розділу І Правил постачання природного газу, які затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2496, побутовий споживач фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.
Відповідно до пункту 1.1. Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2500, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1386/27831, договір є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу, як товарної продукції постачальником.
Згідно із п. 4.4. Типового договору об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається одним із нижченаведених способів: 1) за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу, 2) або за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або між опалювальний період.
Визначення об`ємів (обсягів) споживання природного газу проводиться Оператором ГРМ, згідно Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494.
Відповідно до п. 1 глави 4 Розділу IX Кодексу газорозподільних систем, визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ.
Згідно із абз.6 п.4 розділу 4 глави IX Кодексу газорозподільних систем, Оператор ГРМ має право здійснювати контрольні зняття показів лічильника природного газу споживача та зобов`язаний не рідше одного разу на шість місяців здійснювати контрольне зняття показань лічильника газу (з урахуванням встановленого строку для контрольного огляду вузла обліку) та формувати об`єм розподілу і споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий місяць, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу, з урахуванням його фактичних показань.
Таким чином, величина об`єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ. Отже, Оператору ГРМ не рідше одного разу на шість місяців має бути відомо показання лічильника споживача та він протягом даного періоду часу зобов`язаний формувати об`єм розподілу і споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий місяць, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу, з урахуванням його фактичних показань.
Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, оператором ГРМ для відповідачів є АТ «Львівгаз», тобто для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються саме дані АТ «Львівгаз», як Оператора ГРМ.
Отже, судом встановлено, що саме АТ «Львівгаз» як оператор ГРМ веде облік та визначає об`єм спожитого природного газу і доводить ці показники до відома позивача, який, у свою чергу, лише обраховує вартість зазначених оператором ГРМ спожитих позивачем об`ємів газу згідно зі встановленими НКРЕКП тарифами для населення.
Матеріалами справи підтверджено, що в травні 2021 року при контрольному знятті показника у абонента ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зафіксовано показник газу 41158,14 куб. м., який Оператором ГРМ переданий ТОВ «Львівгаз Збут» для здійснення нарахування згідно діючих на той час тарифів за куб. м. газу. 
Разом з тим, заперечуючи позовні вимоги сторона відповідачів покликається на те, що у будинковолодінні АДРЕСА_1 є два лічильника газу та два особових рахунки. Приміщення літньої кухні не використовується відповідачами, оскільки є в аварійному стані, відповідно у ній ніхто не проживає і не споживає газ. Ні позивач, ні третя особа не звертались до відповідачів з повідомленням про необхідність надання доступу для зняття контрольних показників з приладів обліку. Більше того, відповідачі жодного разу не отримували рахунки на оплату за споживання газу за особовим рахунком НОМЕР_1 .
Зважаючи на викладені обставини та вимоги закону, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обсяг спожитого газу у розмірі 41158,14 м. куб, який був зафіксований у травні 2021 року по особовому рахунку НОМЕР_1 не може бути основою для нарахування заборгованості за спожитий газ, оскільки із довідки про фінансовий стан абонента не вбачається, за який саме період виникло таке споживання газу. 
Суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що нарахування вартості спожитого газу у лютому 2021 року в сумі 3623,51 грн. не містить інформації, який саме показник газу був взятий за основу. За відсутності початкових даних щодо споживання газу, неможливо встановити об`єми споживання газу. 
На вимогу суду стороною позивача не надано інформацію про причини виникнення обсягу споживання природного газу по особовому рахунку НОМЕР_1 станом на травень 2021 року в розмірі 41158,14 куб. м. та чи є такий обсяг фактично спожитим чи донарахованим за адресою споживачів, а також інформацію про здійснення АТ «Львівгаз» контрольного зняття показників лічильна газу за період з 2018-2020 роки, чи подавалася за вказаний період показники лічильника газу споживачами.
Аналізуючи дослідження доводів по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
За вказаних обставин правильним є висновок суду першої інстанції про відмову у стягненні з відповідачів на користь позивача заборгованості за спожитий газ, позовні вимоги не ґрунтуються на чинному законодавстві. 
Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення(SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відтак апеляційним судом дано оцінку основним доводам позивача та відповідача за первісним позовом.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-
ухвалив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз Збут» залишити без задоволення. 
Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 червня 2025 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2025 року. 

Головуючий                                                         А.В. Ніткевич 

Судді:                 С.М. Бойко 

               С.М. Копняк