КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 січня 2026 року м. Київ справа №320/17960/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Національної поліції України (далі по тексту також відповідач), в якому просить суд:
- визнати протиправними дії відповідача, які стосуються недотримання норм статті 19 Закону України «Про звернення громадян» під час розгляду звернення позивача, яке зареєстроване 27.01.2025 за вхідним №О-2379/ез, щодо необ`єктивної та невсебічної перевірки звернення; ігнорування невідкладного вжиття заходів для припинення неправомірних дій; не виявлення і не усунення причин та умов, які сприяли порушенням; не забезпечення поновлення порушених прав та реального виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; не вирішення питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення та невжиття заходів для усунення причин, що породжують звернення позивача;
- зобов`язати відповідача повторно розглянути скаргу позивача, яка зареєстрована 27.01.2025 за вхідним №О-2379/ез, з повним дотриманням норм статті 19 Закону України «Про звернення громадян», зокрема в частині забезпечення поновлення порушених прав та вирішення питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач повідомив, що 26.01.2025 надіслав на адресу відповідача скаргу, якою оскаржено дії та бездіяльність Головного управління Національної поліції у Вінницькій області. Позивач зазначив, що 18.03.2025 ним отримано відповідь на скаргу, якою закінчено розгляд скарги позивача без належної перевірки порушених у ній питань.
На думку позивача, необ`єктивна та невсебічна перевірка викладених у скарзі фактів свідчить про нерозгляд її по суті, що призвело до звернення позивача до суду з цим позовом.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.04.2025 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що 27.01.2025 отримано та зареєстровано звернення позивача, за результатами розгляду якого йому було надано відповідь листом Головного слідчого управління НПУ від 24.02.2025.
На думку відповідача, під час розгляду скарги позивача було надано повну, обґрунтовану та вмотивовану відповідь на всі порушені у ній питання.
Таким чином, на думку відповідача, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
у с т а н о в и в:
Позивач звернувся до Національної поліції зі скаргою від 26.01.2025, в якій просив вирішити питання про відповідальність заступника начальника ГУНП у Вінницькій області начальника слідчого управління Олександра Солдатова, через неналежний розгляд скарги від 17.12.2024 та вирішити питання про його відповідність займаній посаді; зобов`язати посадових осіб ГУНП у Вінницькій області негайно надіслати позивачу копію постанови про закриття кримінального провадження, яке внесено до ЄРДР за №42021020000000582 та вирішити питання про відповідальність осіб, які порушили вимоги частини шостої статті 284 КПК України; невідкладно вжити заходів для усунення причин, що породжують скарги позивача; виявити і усунути причини та умови, які сприяли порушенням, про які зазначено у цьому зверненні; надати підтвердження того, що під час розгляду цієї скарги Національною поліцією України усунуто причини та умови, які сприяли порушенням, про які зазначено у зверненні; надати копії всіх матеріалів перевірки цього звернення, доєднавши їх до відповіді на цю скаргу.
Листом Головного слідчого управління Національної поліції України від 24.02.2025 №28581-2025 за результатами розгляду звернення позивача від 26.01.2025 повідомлено, що слідчими слідчого відділення поліції №1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області проводилось досудове розслідування в кримінальному провадженні №12020020080000074, за результатами якого 18.08.2022 прийнято рішення про його закриття на підставі пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України. Аналогічно, слідчими за результатами досудового розслідування прийнято рішення від 17.01.2024 в кримінальному провадженні №42021020000000582. Копію постанов про закриття кримінальних проваджень позивачу направлено слідчими слідчого відділення поліції №1 Жмеринського РВН ГУНП у Вінницькій області листами від 29.08.2022 №5874/214/2022 та від 17.01.2024 №310/214/2024.
У зв`язку з тим, що у скарзі позивачем не конкретизовано, які саме дії працівників ГУНП у Вінницькій області оскаржуються, неможливо провести повну перевірку з цього питання.
Не погоджуючись з правомірністю дій відповідача щодо необ`єктивної та невсебічної перевірки звернення, ігнорування невідкладного вжиття заходів для припинення неправомірних дій, не виявлення і не усунення причин та умов, які сприяли порушенням, не забезпечення поновлення порушених прав та реального виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень, не вирішення питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення та невжиття заходів для усунення причин, що породжують звернення заявника, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР (далі по тексту також - Закон №393/96-ВР), який забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону №393/96-ВР скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Положеннями статті 4 Закону №393/96-ВР визначено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.
Згідно з частиною першою статті 14 Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.
Скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, медіа, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду (частина перша статті 16 Закону №393/96-ВР).
За приписами статті 19 Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:
об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;
на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;
відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;
забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;
письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;
у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;
не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;
особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не відміняє вимоги частини дев`ятої цієї статті.
Відповідно до статті 20 Закону №393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.
Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що кожен з громадян має гарантоване право звернутись до уповноваженого органу із скаргою з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб в порядку, визначеному Законом №393/95-ВР, а орган, до якого він звернувся зобов`язаний об`єктивно, всебічно і вчасно перевірити доводи скарги, невідкладно вжити заходів щодо відновлення порушених прав, виявити та усунути причини та умови, які сприяли порушенням, надати мотивовану відповідь у строки встановленні статтею 20 Закону №393/96-ВР та повідомити особу про наслідки розгляду.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України 15.11.2017 №930, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.12.2017 за №1493/31361 відповідно до статті 40 Конституції України, Закону України «Про звернення громадян», Указу Президента України від 07.02.2008 №109 «Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування», Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, у медіа, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.1997 №348, підпункту 42 пункту 4 Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 №877, та з метою забезпечення реалізації громадянами конституційного права на звернення, поліпшення, удосконалення організації їх особистого прийому в органах та підрозділах Національної поліції України затверджено Порядок розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України (далі по тексту також - Порядок №930).
Відповідно до пункту 5 розділу І Порядку №930 громадяни України мають право звернутися до органів (підрозділів) поліції, їх керівників із зауваженнями, скаргами та пропозиціями з питань, пов`язаних з діяльністю Національної поліції України, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери її управління, із заявами або клопотаннями про реалізацію своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів, а також зі скаргами про їх порушення.
Положеннями пункту 1 розділу ІІ Порядку №930 визначено, що звернення громадян, що надійшли до органів (підрозділів) поліції з використанням засобів поштового зв`язку, мережі Інтернет, електронного зв`язку (електронні звернення), через контактні центри державної установи «Урядовий контактний центр» та телефонну «гарячу лінію» Національної поліції України, приймаються, попередньо розглядаються та централізовано реєструються службою діловодства органу (підрозділу) поліції в день їх надходження, а ті, що надійшли в неробочий день і час, - наступного після нього робочого дня в журналі реєстрації звернень громадян (додаток 1) або на реєстраційно-контрольних картках (далі РКК) (додаток 2), придатних для обробки персональними комп`ютерами.
За приписами пунктів 1-3, 5, 6 розділу IV Порядку №930 керівники органів (підрозділів) поліції та їх заступники під час розгляду звернень громадян вивчають суть порушених у них питань, у разі потреби вимагають у виконавців матеріали попередніх перевірок за цими зверненнями, направляють працівників органів (підрозділів) поліції на місця для перевірки викладених у зверненнях фактів та вживають інших заходів для об`єктивного вирішення порушених авторами звернень питань.
Безпосередні виконавці під час здійснення перевірок за зверненнями громадян у разі необхідності та за наявності можливості спілкуються з їхніми авторами, з`ясовують усі порушені питання, уживають заходів щодо захисту конституційних прав громадян у межах компетенції відповідно до законодавства України.
Рішення, які приймаються за зверненнями, повинні бути мотивованими та ґрунтуватися на законодавстві України.
Звернення вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, ужито необхідних заходів і заявникам надано ґрунтовні та вичерпні відповіді.
Звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, що не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник органу або підрозділу поліції або його заступники встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляють особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. Якщо останній день терміну розгляду звернення припадає на вихідний, святковий день, останнім днем терміну вважається перший після нього робочий день.
Згідно з пунктами 12 - 14 розділу IV Порядку №930 за результатами розгляду звернення громадянина виконавцем готується довідка про результати проведення перевірки інформації, викладеної у зверненні, яка доповідається керівнику органу (підрозділу) поліції разом з проектом відповіді заявнику. Керівник органу (підрозділу) проставляє свій підпис на довідці про ознайомлення із вжитими заходами під час здійснення перевірки інформації, викладеної у зверненні, або вчиняє резолюцію (доручення) про необхідність ужиття додаткових заходів з метою об`єктивного, усебічного та повного розгляду звернення. До звернень, які не потребують проведення перевірки, довідки не складаються.
Відповідь за результатами розгляду звернення в обов`язковому порядку надає орган (підрозділ) поліції, який його отримав або до компетенції якого належить вирішення порушених у зверненні питань, та підписує керівництво цього органу.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що скаргою від 26.12.2025 позивач звернувся до Національної поліції з проханням вирішити питання про відповідальність заступника начальника ГУНП у Вінницькій області начальника слідчого управління Олександра Солдатова, через неналежний розгляд скарги від 17.12.2024 та вирішити питання про його відповідність займаній посаді; зобов`язати посадових осіб ГУНП у Вінницькій області негайно надіслати позивачу копію постанови про закриття кримінального провадження, яке внесено до ЄРДР за №42021020000000582 та вирішити питання про відповідальність осіб, які порушили вимоги частини шостої статті 284 КПК України; невідкладно вжити заходів для усунення причин, що породжують скарги позивача; виявити і усунути причини та умови, які сприяли порушенням, про які зазначено у цьому зверненні; надати підтвердження того, що під час розгляду цієї скарги Національною поліцією України усунуто причини та умови, які сприяли порушенням, про які зазначено у зверненні; надати копії всіх матеріалів перевірки цього звернення, доєднавши їх до відповіді на цю скаргу.
За результатами розгляду скарги старшим слідчим ОВС Головного слідчого управління НПУ складено довідку про розгляд звернень ОСОБА_1 від 24.02.2025, в якій зазначено, що до Головного слідчого управління Національної поліції надійшли звернення ОСОБА_1 від 26.01.2025 щодо можливого неналежного здійснення слідчими ГУНП у Вінницькій області досудового розслідування в кримінальних провадженням №12020020080000074, яке розпочато 25.04.2024 та №42021020000000582, яке розпочато 29.12.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених статтею 191 КК України.
Відповідно до інформації та копій документів, наданих слідчим управлінням у Вінницькій області, встановлено, що слідчим управлінням зазначеного ГУНП розглядалися скарги ОСОБА_1 від 17.12.2024 про ненадсилання останньому копій постанов про закриття кримінальних проваджень... Копії постанов про закриття зазначених кримінальних проваджень направлено ОСОБА_1 слідчими слідчого відділення поліції №1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області листами від 29.08.2022 за №5874/214/2022 та від 17.01.2024 за №310/214/2024. Рішення про закриття кримінальних проваджень органами прокуратури та судом не скасовані.
За результатами перевірки, проведеної слідчим управлінням ГУНП у Вінницькій області, відомості стосовно ненадсилання ОСОБА_1 копій постанов про закриття кримінальних проваджень №12020020080000074 та №42021020000000582 не підтвердилися. Про результати розгляду скарг ОСОБА_1 від 17.12.2024 слідчим управлінням ГУНП у Вінницькій області останнього проінформовано листами від 24.12.2024 №66031-2024 та №66034-2024 з наданням відповідних роз`яснень.
Ураховуючи викладене, розгляд звернень ОСОБА_1 від 26.01.2025 вважається завершеним, а викладені у них відомості щодо можливого неналежного здійснення слідчими ГУНП у Вінницькій області досудового розслідування у кримінальних провадженнях №12020020080000074 та №42021020000000582, ненадсилання останньому копій постанов про їх закриття, неналежного розгляду працівниками СУ ГУНП у Вінницькій області скарг ОСОБА_1 від 17.12.2024 вважаються такими, що не підтвердилися.
Листом Головного слідчого управління Національної поліції України від 24.02.2025 №28581-2025 за результатами розгляду звернення позивача від 26.01.2025 повідомлено, що слідчими слідчого відділення поліції №1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області проводилось досудове розслідування в кримінальному провадженні №12020020080000074, за результатами якого 18.08.2022 прийнято рішення про його закриття на підставі пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України. Аналогічно, слідчими за результатами досудового розслідування прийнято рішення від 17.01.2024 в кримінальному провадженні №42021020000000582. Копію постанов про закриття кримінальних проваджень позивачу направлено слідчими слідчого відділення поліції №1 Жмеринського РВН ГУНП у Вінницькій області листами від 29.08.2022 №5874/214/2022 та від 17.01.2024 №310/214/2024.
У зв`язку з тим, що у скарзі позивачем не конкретизовано, які саме дії працівників ГУНП у Вінницькій області оскаржуються, неможливо провести повну перевірку з цього питання.
Додатком до означеного листа вказано «на 2 арк. В 1 прим.».
Суд констатує, що підставою звернення позивача до відповідача та до ГУНП у Вінницькій області з відповідними скаргами та, як наслідок, звернення до суду з цим позовом, є неотримання ним копій постанов про закриття кримінальних проваджень №12020020080000074 та №42021020000000582.
Відповідно до абзацу першого частини шостої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України копія постанови слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору. Прокурор протягом двадцяти днів з моменту отримання копії постанови має право її скасувати у зв`язку з незаконністю чи необґрунтованістю. Постанова слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження також може бути скасована прокурором за скаргою заявника, потерпілого, якщо така скарга подана протягом десяти днів з моменту отримання заявником, потерпілим копії постанови.
Таким чином, за слідчим, дізнавачем, прокурором, який прийняв постанову про закриття кримінального провадження, закріплено безальтернативний обов`язок надіслати копію такої постанови, зокрема, заявнику, який вважатиметься виконаним з моменту направлення такої у законодавчо визначений спосіб (засобами поштового/електронного зв`язку, особистого вручення, тощо).
Відповідно до частин першої, другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 75 КАС України).
За приписами частини першої статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
З наданих відповідачем доказів вбачається, що відповідно до листа слідчого відділення ВП №1 Жмеринського РВП ГУ НП у Вінницькій області від 29.08.2022 №5874/214/2022 ОСОБА_1 направлено копію постанови про закриття кримінального провадження за №12020020080000074 від 25.02.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 191 Кримінального кодексу України.
Додатком вказано копію постанови про закриття кримінального провадження №12020020080000074 від 25.02.2020 на 3 аркушах.
Крім того, матеріали справи містять копію листа слідчого відділення ВП №1 Жмеринського РВП ГУ НП у Вінницькій області від 17.01.2024 №310/214/2024, адресованого ОСОБА_2 , про направлення копії постанови про закриття кримінального провадження за №42021020000000582 від 29.12.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 191 Кримінального кодексу України.
Додатком вказано копію постанови про закриття кримінального провадження №42021020000000582 від 29.12.2021 на 5 аркушах.
Проте, матеріали справи не містять жодних доказів, на підтвердження факту направлення означених листів на адресу заявника, як і відсутні докази на підтвердження способу їх відправлення позивачу.
Крім того, до копій означених листів не було додано самі постанови про закриття кримінальних проваджень.
Враховуючи означені обставини, суд дійшов висновку про відсутність в матеріалах справи належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження направлення позивачу копій постанов про закриття кримінальних проваджень №12020020080000074 та №42021020000000582, що, в свою чергу, свідчить про передчасність висновків відповідача, викладених у листі від 24.04.2025, про їх направлення на адресу позивача.
Крім того, суд вважає необґрунтованими висновки відповідача, викладені у листі від 24.04.2025, відповідно до яких у зв`язку з тим, що у скарзі позивачем не конкретизовано, які саме дії працівників ГУНП у Вінницькій області оскаржуються, неможливо провести повну перевірку з цього питання, оскільки з тексту скарги вбачається, що позивач фактично не погоджується з діями щодо ненаправлення йому постанов про закриття кримінальних проваджень №12020020080000074 та №42021020000000582.
Таким чином, встановивши означені обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дії відповідача, які стосуються недотримання норм статті 19 Закону України «Про звернення громадян» під час розгляду звернення позивача, яке зареєстроване 27.01.2025 за вхідним №О-2379/ез.
Відповідно, захист порушених прав позивача також потребує зобов`язання відповідача вчинити дії, направлені на поновлення прав позивача, а саме: повторно розглянути скаргу позивача від 26.01.2025 з урахуванням висновків суду, що не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, з огляду на таке.
Згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Водночас, згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.
З урахуванням тієї обставини, що дії відповідача у розглядуваній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях відповідача як суб`єкта владних повноважень, оскільки алгоритм їх дій чітко зазначений законодавчо, у даному випадку задоволення позову в частині дій зобов`язального характеру не є втручанням у його дискреційні повноваження.
Саме такий спосіб захисту, на переконання суду, призведе до відновлення його прав та інтересів та є найбільш ефективним в межах спірних відносин.
В свою чергу, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог саме в тій редакції, яка викладена позивачем у прохальній частині позовної заяви щодо визнання протиправними дій відповідача, які стосуються недотримання норм статті 19 Закону України «Про звернення громадян» «щодо необ`єктивної та невсебічної перевірки звернення, ігнорування невідкладного вжиття заходів для припинення неправомірних дій, не виявлення і не усунення причин та умов, які сприяли порушенням, не забезпечення поновлення порушених прав та реального виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень, не вирішення питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення та невжиття заходів для усунення причин, що породжують звернення позивача», з огляду на те, що задоволення позовних вимог саме в означений спосіб не призведе до належного поновлення прав ОСОБА_3 .
На переконання суду, належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправними дій Національної поліції України щодо неналежного розгляду скарги ОСОБА_1 від 26.01.2025. Задоволення позову у такий спосіб із зазначенням у мотивувальній частині рішення суду підстав для визнання протиправними дій відповідача та застосуванням похідного способу захисту у вигляді зобов`язання Національну поліцію України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 26.01.2025 з урахуванням висновків суду, на переконання суду, у повній мірі призведе до поновлення порушених прав позивача.
Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.
Таким чином, позов слід задовольнити частково.
Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов задовольнити частково.
2. Визнати протиправними дії Національної поліції України щодо неналежного розгляду скарги ОСОБА_1 від 26.01.2025.
3. Зобов`язати Національну поліцію України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 26.01.2025 з урахуванням висновків суду.
4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.