ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 січня 2026 року справа №580/6641/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року у справі № 580/6641/25 (головуючий суддя І інстанції – Зеленов А.С.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 232730027958 від 30.05.2025, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.05.2025 про призначення пенсії за віком, зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 15.10.1986 по 15.12.1993 в Донецькому обласному оптово-роздрібному об`єднанні фірми з торгівлі взуттям “Взуття” (з 1993 року Донецьке оптово-роздрібне орендне підприємство “Взуття”) на підставі архівної довідки № Г-26-1/37 від 25.04.2008 та архівної довідки № Г-26/37 від 25.04.2008, виданих архівним відділом Донецької міської ради (Україна), з 13.07.1994 по 20.08.1995 в товаристві з обмеженою відповідальністю “Контур-Буд” на підставі довідки підприємства без номера від 02.04.2008, з 23.08.1995 по 25.12.1999 в товаристві з обмеженою відповідальністю “НИКА” на підставі довідки підприємства № 17 від 02.04.2008 та призначити і виплачувати їй з 14.04.2025 пенсію за віком згідно статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.07.2003.
В обґрунтування позову зазначила, що звернулась із заявою щодо призначення пенсії за віком. 
Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 30.05.2025 позивачу відмовлено в призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідачем не зараховано до страхового стажу періоди з 15.10.1986 по 15.12.1993, з 13.07.1994 по 20.08.1995, з 23.08.1995 по 25.12.1999, оскільки відомості про трудову діяльність позивача не підтверджені відповідними довідками.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 30.05.2025 № 232730027958 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 22.05.2025 із врахуванням до страхового стажу періодів роботи з 15.10.1986 по 15.12.1993 в Донецькому обласному оптово-роздрібному об`єднанні фірми з торгівлі взуттям “Взуття” (з 1993 року Донецьке оптово-роздрібне орендне підприємство “Взуття”) на підставі архівної довідки № Г-26-1/37 від 25.04.2008 та архівної довідки № Г-26/37 від 25.04.2008, виданих архівним відділом Донецької міської ради, з 13.07.1994 по 20.08.1995 в товаристві з обмеженою відповідальністю “Контур-Буд” на підставі довідки підприємства без номера від 02.04.2008, з 23.08.1995 по 25.12.1999 в товаристві з обмеженою відповідальністю “НИКА” на підставі довідки підприємства № 17 від 02.04.2008, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн.
Не погодившись з рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України від 15.04.2014 № 1207-VII “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території” будь які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь який акт ( рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
До страхового стажу не враховано період роботи з 15.10.1986 по 15.12.1993, згідно архівній довідці № Г-26-1/37 від 25.04.2008, виданої архівним відділом Донецької міської Ради. Трудова діяльність не підтверджена записами в трудовій книжці заявниці.
До страхового стажу не враховано період роботи з 23.08.1995 по 25.12.1999, згідно довідки № 17 від 02.04.2008, виданої ТОВ “Ніка”, зареєстрованого в м. Донецьк. Трудова діяльність не підтверджена записами в трудовій книжці заявниці.
До страхового стажу не зараховано період роботи з 13.07.1994 по 20.08.1995, згідно довідки б/н від 02.04.2008, виданої ТОВ “Контур-Строй”, зареєстрованого в м. Донецьк. Трудова діяльність не підтверджена записами в трудовій книжці заявниці.
Таким чином, у позивача відсутній необхідний страховий стаж (32 роки) для призначення пенсії за віком.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП “Діловодство спеціалізованого суду”.
Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).
Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему “Електронний суд” матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.
Отже, враховуючи зазначені листи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі “Електронний суд”.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
ОСОБА_1 , звернулася 22.05.2025 до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії від 30.05.2025 № 232730027958 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком. 
В рішенні зазначено, що вік заявниці - 60 років 01 місяць 09 днів.
Необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону № 1058 на дату досягнення віку 60 років (в 2025 році) становить — 32 роки.
Страховий стаж особи становить - 25 років 10 місяців 17 днів.
До страхового стажу не враховано період роботи з 15.10.1986 по 15.12.1993, згідно архівній довідці № Г-26-1/37 від 25.04.2008, виданої архівним відділом Донецької міської Ради. Трудова діяльність не підтверджена записами в трудовій книжці заявниці.
До страхового стажу не враховано період роботи з 23.08.1995 по 25.12.1999, згідно довідки № 17 від 02.04.2008, виданої ТОВ “Ніка”, зареєстрованого в м. Донецьк. Трудова діяльність не підтверджена записами в трудовій книжці заявниці.
До страхового стажу не зараховано період роботи з 13.07.1994 по 20.08.1995, згідно довідки б/н від 02.04.2008, виданої ТОВ “Контур-Строй”, зареєстрованого в м. Донецьк. Трудова діяльність не підтверджена записами в трудовій книжці заявниці.
Згідно даних Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування до страхового стажу зараховані періоди роботи, починаючи з 2000 року.
Відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” через відсутність необхідного страхового стажу - 32 рік.
Відповідно до довідки ГУ МВД в Донецькій області щодо факту розслідування кримінальної справи № 02-39520 за ст. 187 ч. 3 КК України за обставин вчиненого 07.01.2008 злочину (розбійний напад на магазин Меролла) злочинцями було вкрадено сейф, у якому, окрім іншого, знаходилися трудові книжки працівників магазину, в тому числі позивача.
Архівним відділом Донецької міської ради (Україна) видано архівну довідку № Г-26-1/37 від 25.04.2008, якою на підставі архівних документів підтверджено роботу ОСОБА_1 на посадах продавця в Донецькому обласному оптово-роздрібному об`єднанні фірми з торгівлі взуттям “Взуття”, з 1993 - Донецьке оптово-роздрібне орендне підприємство “Взуття”, з 1994 – Акціонерне товариство “Донецьк-Взуття” в період з 15.10.1986 (наказ про прийняття № 272 від 14.10.1986) по 15.12.1993 (наказ про звільнення № 269 від зазначеної дати. Водночас архівною установою видано архівну довідку № Г-26/37 від 25.04.2008 з відомостями про нараховану та виплачену заробітну плату за наведений період роботи. Довідки завірені підписами посадових осіб установи, відтиском печатки архівного відділу виконавчого органу державної влади України.
Товариством з обмеженою відповідальністю “Контур-Буд” (ООО “Контур-Строй”), код у ЄДРПОУ 13511943 видано довідку від 02.04.2008, якою підтверджено трудову діяльність ОСОБА_1 на підприємстві з 13 липня 1994 року (наказ № 11 від 13.07.1994) по 20 серпня 1995 року (наказ № 97 від 20.08.1995). Довідка завірена підписами директора та головного бухгалтера, відтиском печатки підприємства.
Товариством з обмеженою відповідальністю “НИКА” (ООО “НИКА”), код у ЄДРПОУ 22015025 видано довідку № 17 від 02.04.2008, якою підтверджено трудову діяльність ОСОБА_1 на підприємстві на посаді експедитора з 23 серпня 1995 року (наказ № 10л від 23.08.1995) по 25 грудня 1999 року (наказ № 14л від 25.12.1999).
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з “намібійських винятків” та з того, що архівними довідками підтверджено страховий стаж позивача за спірний період її трудової діяльності.
Оцінка суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 1 Закону № 1058 передбачає, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Частиною четвертою статті 24 Закону № 1058 встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, на дату досягнення віку 60 років ( в 2025 році) становить — 32 роки, на дату досягнення 63 років ( у 2028 році) становить від 25 до 35 років, в 65 років — не менше15 років.
Статтею 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
12.08.1993 постановою Кабінету Міністрів України № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637), пунктами 1 та 3 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються уточнюючі довідки, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.
Як свідчать матеріали справи, трудова книжка позивача була втрачена 07.01.2008 через розбійний напад на магазин «Меролла» (вкрадено сейф, у якому, окрім іншого, знаходилися трудові книжки працівників магазину, в тому числі позивача).
На час втрати трудової книжки позивачем діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 № 252, зі змінами, внесеними постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.1990 № 412 (далі - Інструкція № 162), та Інструкція про ведення трудових книжок, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі - Інструкція № 58), які містять аналогічні положення про те, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Відповідно до пунктів 2.3, 2.4, 2.8 глави 2 Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Аналогічні за змістом положення містила також Інструкція № 162.
Отже, законодавством визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. 
Відповідно до пунктів 5.1-5.3 Інструкції № 58 особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.
Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).
Якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами.
Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки.
Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника.
У графі 4 зазначаються найменування, дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті. Документи, що підтверджують стаж роботи, повертаються їх власнику. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сприяти працівникові в одержанні документів, які підтверджують стаж його роботи, що передував влаштуванню на це підприємство.
Відповідно до пп. 2.11-2.12 вказаної Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Отже, при заповненні як трудової книжки, так і дублікату трудової книжки, на першій сторінці в графі “дата заповнення” проставляється дата заповнення, актуальна саме на день заповнення відповідно трудової книжки або дубліката, оскільки після заповнення титульного аркушу трудової книжки записи в ній засвідчуються підписом особи, відповідальної за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому заповнювалась трудова книжка.
Нормами чинного законодавства України не встановлено обов`язку підприємства-роботодавця зазначати в дублікаті трудової книжки в графі “Дата заповнення” дату заповнення первинної трудової книжки, яку було втрачено працівником. Крім того, графа “дата заповнення” в сукупності з даними про підприємство та його відповідальну особу, яка підписує трудову книжку, має на меті зазначення даних щодо осіб, які вносили відповідні записи саме у дублікат трудової книжки на момент його видачі.
У зв`язку із зникненням трудової книжки з незалежних від позивача підстав їй повинно було виготовлено дублікат трудової книжки з внесенням відомостей про попередні періоди роботи. 
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 “Про трудові книжки працівників” відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Таким чином, недотримання підприємством вимог законодавства не є відповідальністю працівника та не може бути причиною позбавлення останнього права на належне пенсійне забезпечення. Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки.
Разом з тим, для поновлення відомостей та підтвердження трудового стажу, що мав місце до 2000 року, у зв`язку з обставинами втрати трудової книжки та, водночас, для його підтвердження, як такого, що мав місце до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2004), позивач вчинила дії, за наслідком яких отримала документальне підтвердження трудової діяльності у вказаний період, а саме:
Архівним відділом Донецької міської ради (Україна) видано архівну довідку № Г-26-1/37 від 25.04.2008, якою на підставі архівних документів підтверджено роботу ОСОБА_1 на посадах продавця в Донецькому обласному оптово-роздрібному об`єднанні фірми з торгівлі взуттям “Взуття”, з 1993 - Донецьке оптово-роздрібне орендне підприємство “Взуття”, з 1994 – Акціонерне товариство “Донецьк-Взуття” в період з 15.10.1986 (наказ про прийняття № 272 від 14.10.1986) по 15.12.1993 (наказ про звільнення № 269 від зазначеної дати. Водночас архівною установою видано архівну довідку № Г-26/37 від 25.04.2008 з відомостями про нараховану та виплачену заробітну плату за наведений період роботи. Довідки завірені підписами посадових осіб установи, відтиском печатки архівного відділу виконавчого органу державної влади України;
Товариством з обмеженою відповідальністю “Контур-Буд” (ООО “Контур-Строй”), код у ЄДРПОУ 13511943 видано довідку від 02.04.2008, якою підтверджено трудову діяльність ОСОБА_1 на підприємстві з 13 липня 1994 року (наказ № 11 від 13.07.1994) по 20 серпня 1995 року (наказ № 97 від 20.08.1995). Довідка завірена підписами директора та головного бухгалтера, відтиском печатки підприємства;
Товариством з обмеженою відповідальністю “НИКА” (ООО “НИКА”), код у ЄДРПОУ 22015025 видано довідку № 17 від 02.04.2008, якою підтверджено трудову діяльність ОСОБА_1 на підприємстві на посаді експедитора з 23 серпня 1995 року (наказ № 10л від 23.08.1995) по 25 грудня 1999 року (наказ № 14л від 25.12.1999).
Аналіз зазначених довідок свідчить про їх відповідність приписам пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, як документальних підстав для підтвердження трудового стажу за відсутності трудової книжки.
Таким чином, зазначеними уточнюючими довідкам и підтверджено трудову діяльність позивача в спірні періоди.
Крім того, суд зазначає, що щодо окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані “намібійські винятки”: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року “Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії” зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але “у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів”.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах “Кіпр проти Туреччини” (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та “Мозер проти Республіки Молдови та Росії” (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що “Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]” (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016, § 142).
З огляду на загальні принципи (“намібійські винятки”), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, орган Пенсійного фонду України повинен приймати та визнавати документи, що видані органами, підприємствами, установами та організаціями, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, оскільки їх неприйняття та невизнання веде за собою порушення прав громадян.
Отже, орган Пенсійного фонду України зобов`язаний приймати відомості зазначені в таких довідках.
Неможливість проведення перевірки довідок та первинних документів, на підставі яких вони видані, не може бути підставою для порушення пенсійних прав осіб.
Таким чином, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.
Відповідно до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Отже, при обставинах, що склались у зв`язку з тимчасовою окупацією певних територій Донецької області, відмова відповідачем - органом державної влади позивачу - фізичній особі у реалізації її права на соціальне забезпечення не є пропорційною меті, якої намагався досягти відповідач цією відмовою, та така відмова порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо призначення пенсії.
Тому відомості в уточнюючих довідках, наданих позивачем, є достатніми для зарахування спірного періоду роботи позивача до її страхового стажу.
За таких обставин суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року у справі № 580/6641/25 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року у справі № 580/6641/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення 26 січня 2026 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 26 січня 2026 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв