Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2775/20 
номер провадження 2/695/58/25

05 листопада 2025 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Степченка М.Ю.
за участю секретаря с/з Курченко В.М.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Золотоноша цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 (в інтересах якої діє ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3 ), ОСОБА_6 (в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні малолітніх відповідачів: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 – Служба у справах дітей Золотоніської міської ради про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом про стягнення з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 заборгованості за кредитним договором. 
Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 29.08.2014 року ОСОБА_9 отримала кредит у розмірі 1600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.
ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_9 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть.
Спадкоємці ОСОБА_9 мали право подати заву про прийняття або про відмову від спадщини в строк з 03.03.2017 року по 03.09.2017 року.
У даному випадку спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Вказана обставина підтверджується копіями паспортів Позичальника та Відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена: АДРЕСА_1 .
Позивачем 10.04.2020 року була направлена претензія кредитора до Золотоніської міської державної нотаріальної контори.
27.04.2020 року Позивачем було отримано відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлої ОСОБА_9 з заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ “Приватбанк”.
12.06.2020 р. банком було направлено до спадкоємців лист-претензію, згідно якої позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій спадкоємцями виконано не було. 
Тому позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідачів на користь позивача суму заборгованості за Кредитним договором б/н від 29.08.2014 в розмірі 13 124,12 грн.(яка складається з наступного: 1600,00 грн. - заборгованість за кредитом; 11524,12 грн. - заборгованість за відсотками)  та судовий збір у сумі 2102 грн.
Ухвалою суду від 27.11.2020 було відкрите провадження по справі та визначено розглядати справу в порядку загального позовного провадження.
14.06.2021 на адресу суду надійшов відзив на позов, поданий відповідачем ОСОБА_7 .
У вказаному відзиві в обгрунтування своєї позиції відповідач зазначав, що АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про стягнення боргу кредитором спадкодавця в розмірі 13124,12 грн., мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідачі є такими, що фактично прийняли спадщину після смерті ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позовні вимоги вважає необгрунтованими та незаконними з тих підстав, що з наведених позивачем доказів у позовній заяві не вбачається факт прийняття ОСОБА_7 спадщини після смерті ОСОБА_9 , оскільки факт реєстрації місця проживання померлої ОСОБА_9 та ОСОБА_7 за однією адресою, згідно паспортних даних осіб, не є належним доказом того, що ОСОБА_7 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_9 у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Згідно довідки громадського квартального комітету м. Золотоноша, яка була видана 24 жовтня 2015 року, вказано, що ОСОБА_9 1961 року народження не проживала з 05 травня 2014 року за адресою: АДРЕСА_2 . Звернувшись до Центру надання адміністративних послуг у м. Золотоноша відповідачем було отримано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо наявності майна, яке на праві власності належало померлій ОСОБА_9 , з якої встановлено, що майно відсутнє. З цих підстав у задоволенні позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» про стягнення боргу просив відмовити. 
08.07.2021 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача фактично підтримав доводи, викладені в позовній заяві та зазначив, що Банк заявив претензійні вимоги до спадкоємців боржника шляхом направлення 10.04.2020 року претензій кредитора до Золотоніської міської державної нотаріальної контори, не після, а до видачі спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину(відповідачем не надано інформації стосовно отримання свідоцтва на спадщину та позивачу невідомо такої інформації). Позивач указував, що вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України приймає претензії кредиторів від спадкодавця. Заявлення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо спадкоємцям, а через нотаріуса не суперечить приписам ч. 2 ст. 1281 ЦК України. При цьому, на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців, кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадкоємцями спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі. В свою чергу кредитор не міг знати та не знав про місце відкриття спадщини, оскільки спадкова справа може заводитись/відкриватись і в державного нотаріуса, і в будь якого приватного нотаріуса, за різними адресами місцезнаходження/робочого місця нотаріусів. Тобто вимога про погашення заборгованості була пред`явлена до спадкоємців через нотаріуса, отже АТ КБ "ПРИВАТБАНК" не пропущено строк пред`явлення кредиторських вимог до спадкоємця померлого. 27.04.2020 року Позивачем було отримано відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлої ОСОБА_9 з заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк», 12.06.2020 року до спадкоємців було направлено листи-претензії, згідно яких Позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Враховуючи викладене, представник позивача просив суд задовольнити уточнені позовні вимоги Банку в повному обсязі.
22.09.2022 р. було подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути заборгованість за Договором б/н від 29.08.2014 у розмірі 5284,00 грн. та понесені позивачем судові витрати з відповідача ОСОБА_7 .
Ухвалою суду від 22.09.2022 провадження в справі в частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_8 про стягнення боргу кредитором спадкодавця було закрито в зв`язку зі смертю відповідача; підготовче провадження в справі закрите і справу за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення боргу кредитором спадкодавця призначено до судового розгляду по суті в загальному порядку.
Ухвалою суду від 22.08.2023 провадження по справі було зупинене до залучення до участі в справі правонаступників відповідача ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалою суду від 25.04.2024 провадження в справі було поновлене.
Ухвалою суду від 30.07.2024 було залучено до участі в справі правонаступниками відповідача ОСОБА_7 : малолітню ОСОБА_1 (в інтересах якої діє ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , малолітню ОСОБА_10 , малолітнього ОСОБА_6 . Також залучено в справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні малолітніх відповідачів: ОСОБА_10 та ОСОБА_6 – Службу у справах дітей Золотоніської міської ради. Також було здійснено повернення розгляду справи до стадії підготовчого засідання.
Ухвалою суду від 19.12.2024 допущено до участі в справі для захисту прав, свобод та інтересів малолітніх відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в якості законного представника їх матір ОСОБА_3 .
Ухвалою суду від 21.05.2025 підготовче провадження в справі було закрите та справу призначено до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні 05.11.2025 представник позивача ОСОБА_11 зменшені позовні вимоги в сумі 5284,00 грн. підтримав, просив їх задовольнити та стягнути борг із належних відповідачів. Указав, що про смерть позичальника банку стало відомо в червні 2018 року згідно постанови про закінчення виконавчого провадження, яку було отримано банком, а в нотаріальну контору з претензією звернулися в квітні 2020 року. Представник також зазначив, що банку невідомо про обсяг спадкового майна після смерті ОСОБА_9 .
У судове засідання законний представник ОСОБА_5 , ОСОБА_6 – ОСОБА_3 не з`явилась, але скерувала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи без її участі. Позовні вимоги не визнала. Також від ОСОБА_3 23.12.2024 надійшла заява, в якій вона вказала, що вона, її діти ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 спадок після смерті ОСОБА_7 не приймали, тому є неналежними відповідачами. 
Представник третьої особи - Служби у справах дітей Золотоніської міської ради – Ізгагіна І.С. у судове засідання не з`явилась, але скерувала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі. Позовні вимоги не підтримала в частині, що стосується житлових і майнових прав малолітніх дітей, так як неприпустиме залишення або обмеження цих прав. Просила прийняти рішення, що не порушуватиме прав дітей.
Правонаступники відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що діє в інтересах ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилися, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відзив до суду не надали.
Заслухавши позицію представника позивача, дослідивши письмові докази, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
29.08.2014 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_9 було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (т. 1 а.с. 11).
З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 07.03.2017, вбачається, що ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Золотоноша Черкаської області. (т. 1 а.с. 77).
На запит суду про надання довідки про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою: АДРЕСА_2 станом на дату смерті ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_4 «Центр надання адміністративних послуг» листом №729 від 07.07.2021 повідомив, що згідно з реєстром територіальної громади за вищевказаною адресою зареєстровані такі особи: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дата реєстрації 12.04.1990; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дата реєстрації 21.05.2010; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , дата реєстрації 19.06.2014; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , дата реєстрації 20.05.2011; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , дата реєстрації 11.03.2006; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , дата реєстрації 16.01.2018; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , знятий з реєстрації місця проживання 12.06.2020 (т.1 а.с. 96).
На запит суду про надання інформації, за якою адресою була зареєстрована ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_12 та хто ще був зареєстрований за даною адресою станом на 03.03.2017, відділ «Центр надання адміністративних послуг» листом №4 від 03.01.2023 повідомив, що дані стосовно реєстрації ОСОБА_9 в реєстрі територіальної громади відсутні.
Також на запит суду про надання інформації чи була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_9 та хто був зареєстрований за вказаною адресою станом на 03.03.2017 (на дату смерті ОСОБА_9 ) відділ «Центр надання адміністративних послуг» листом №104 від 23.01.2025 повідомив, що станом на день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ОСОБА_9 , 1961 р.н. була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 . Разом із нею, станом на день смерті, зареєстровані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 , 1987 р.н., ОСОБА_6 , 2014 р.н., ОСОБА_5 , 2011 р.н.
Також судом було досліджено надану відповідачем ОСОБА_7 копію довідки №59, виданої 24.10.2015 головою квартального комітету №3 м. Золотоноша ОСОБА_8 , 1960 р.н., що проживає за адресою АДРЕСА_2 , про те, що його колишня дружина ОСОБА_9 , 1961 р.н., не проживає за цією адресою з 05 травня 2014р. по даний час (т. 1, а.с. 78).
31.03.2020 р. АТ КБ «ПриватБанк» була направлена до Золотоніської міської державної нотаріальної контори претензія кредитора (т. 1 а.с. 42).
29.05.2020 р. АТ КБ «ПриватБанк» на адресу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були направлені листи-претензії (т. 1. а.с. 44-45).
З копії спадкової справи, наданої Золотоніською міською державною нотаріальною конторою на запит суду, вбачається, що після смерті ОСОБА_9 заведена спадкова справа на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». Спадкоємці померлої з заявами на прийняття спадщини в нотаріальну контору не звертались (т. 1 а.с. 153-158).
Судом установлено, що згідно розрахунку заборгованості банку, доданого до заяви про зменшення позовних вимог заборгованість ОСОБА_9 за договором б/н від 29.08.2014 станом на 31.01.2021 складає 5284,00 грн. (1600 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3684 грн. – заборгованість за простроченими відсотками) (т. 1 а.с. 182-188).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).
У разі, якщо фактично отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення його прав, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх порушених прав і законних інтересів судом шляхом зобов`язання відповідача виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року в справі № 342/180/17. 
Необхідність стягнення боргу по простроченому тілу кредиту вбачається з практики Верховного Суду, а саме в постановах від 12.02.2020 р. у справі №365/159/19, від 02.12.2020 у справі №161/5267/20.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282ЦК України.
Відповідно до положень ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Зазначені норми також викладені в п. 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5, в якому зазначено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника /позичальника/ за наявності поручителя чи спадкоємців, суди мають враховувати положення ст. 1282 ЦК України про те, що спадкоємці боржника за умови прийняття ними спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного ними у спадщину.
За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна.
У разі неотримання від спадкодавця в спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.
Виникнення в спадкоємців у разі прийняття спадщини обов`язку сплатити заборгованість боржника узгоджується зі змістом статті 1218 ЦК України, яка визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Вказані положення законодавства забезпечують дотримання балансу прав та інтересів усіх учасників цих правовідносин. Зокрема, спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, при цьому в нього виникає обов`язок сплатити заборгованість спадкодавця, проте виключно в межах вартості отриманого у спадщину майна. В свою чергу кредитор, укладаючи договори кредитування, може бути впевненим у сплаті йому заборгованості позичальника, в разі його смерті, за рахунок спадкового майна, яке прийняли спадкоємці боржника.
Такий принцип регулювання спірних правовідносин ґрунтується на засадах розумності, пропорційності і справедливості та виключає можливість необґрунтованого покладення на спадкоємців боржника обов`язку погасити борг у розмірі більшому, ніж вартість набутого ними майна, що призведе до безпідставного погіршення їх майнового стану в зв`язку з виконанням зобов`язання, стороною якого вони не є і згоди на укладення якого не надавали.
Зазначений правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 552/4892/19, від 09 листопада 2022 року у справі № 295/15702/20.
При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частинами п`ятою-сьомою статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Обґрунтовуючи підстави заявленого позову, банк посилався на те, що відповідачі відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України фактично прийняли спадщину після смерті позичальника, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Суд зазначає, що реєстрація місця проживання відповідача за адресою місця проживання позичальника (спадкодавця) на день смерті останнього не є безумовним підтвердженням того, що він являється її спадкоємцем та фактично прийняв спадщину після її смерті.
Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.
Матеріали справи не містять жодних доказів того, що відповідач ОСОБА_7 , який помер під час розгляду справи, був спадкоємцем померлої ОСОБА_9 (за законом чи заповітом), а також, що він постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Крім того, матеріали справи не містять об`єктивних доказів того, що ОСОБА_7 протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, заявив про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.
Судом із дослідженої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, копія якої додана до матеріалів справи (т. 1 а.с. 79), встановлено, що за ОСОБА_9 не рахується жодного нерухомого майна.
Також матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження наявності в спадкодавця ОСОБА_9 рухомого майна, а також вартості такого майна.
Водночас судом установлено, що позивачу було відомо про смерть боржниці ОСОБА_9 ще в 2018 році, що підтверджується копією листа Золотоніського відділу ДРАЦС від 14.06.2018 №1568/16.3-04.3, адресованого Золотоніському міськрайонному відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області, доданою позивачем до позовної заяви (т. 1 а.с. 40). А до нотаріальної контори позивач звернувся з претензією лише 31.03.2020.
Отже, крім іншого, в суду є підстави вважати, що позивач утратив право вимоги до спадкоємців.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Враховуючи недоведеність позивачем обов`язкових обставин, які дають правові передумови для покладення на спадкоємців померлого обов`язку повернути борг кредитору спадкодавця, в тому числі щодо наявності, об`єму, вартості спадкового майна, в межах якого спадкоємець несе відповідальність перед кредитором, та фактичну втрату права вимоги до спадкоємців, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.
За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов не підлягає задоволенню, то судовий збір залишається за позивачем.
Керуючись ст.ст. 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.Ю. Степченко

Повний текст рішення виготовлений 14 листопада 2025 року.