ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2026 р.	Справа № 520/3020/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: П`янової Я.В. , Бегунца А.О. ,
за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 (головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О.) по справі № 520/3020/23
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка полягає у не здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 30 березня 2015 року по 21 липня 2020 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 30 березня 2015 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 30.03.2015 по 28.02.2018 - січень 2008 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 21 липня 2020 року з врахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2023, з урахуванням змін, внесених постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.01.2024 позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка полягає у не здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 21 липня 2020 року.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням в якості базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 21 липня 2020 року з врахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
У серпні 2025 р. позивач звернувся до суду із заявою про встановлення судового контролю, в якій просив зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України подати протягом 30 днів з дня винесення відповідної ухвали суду до суду звіт про виконання вказаного судового рішення в частині, що стосується нарахування і виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 21 липня 2020 року з врахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078. 
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2025 заяву задоволено частково. 
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України протягом шістдесяти днів з дня отримання даної ухвали подати до Харківського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2023 по справі № 520/3020/23. 
27.10.2025 до суду від Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України надійшов звіт про виконання судового рішення від 10.07.2023 у справі №520/3020/23.
У звіті відповідач зазначив, що на виконання рішення суду ним проведено порівняння розміру можливої індексації з розміром підвищення грошового забезпечення у березні 2018 р., за наслідками якого встановлено, що різниця між можливим розміром індексації грошового забезпечення та сумарним підвищенням грошового забезпечення становить від`ємну суму (4463,15-6962,20=-2499,05). Отже, сума до нарахування фіксованої суми індексації грошового забезпечення становить 0,00 грн.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 відмовлено у прийнятті звіту про виконання рішення суду у справі № 520/3020/23.
Встановлено Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України новий строк для подання до Харківського окружного адміністративного суду звіту про виконання рішення Харківського кружного адміністративного суду від 10.07.2023 у справі №520/3020/23, а саме шістдесят днів з дня отримання даної ухвали.
Накладено на керівника Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України штраф у сумі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб – 60 560,00 грн.
Стягнуто з керівника Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 30 280,00 грн.
Стягнуто з керівника Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь Державного бюджету України штраф у сумі 30 280,00 грн.
Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач), не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, просить її скасувати та вважати, що відповідач виконав рішення суду від 10.07.2023 у справі №520/3020/23.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції провів невірний розрахунок складових, на підставі яких визначається розмір фіксованої індексації, не надав належної оцінки особовій картці на грошове забезпечення ОСОБА_1 , яка містить необхідні відомості для обрахунку суми, на яку підвищилось його грошове забезпечення у березні 2018 р. 
Зауважує, що наданими до звіту доказами підтверджується, що розмір підвищення доходу позивача у березні 2018 року перевищує суму можливої індексації, як наслідок, відповідач не має обов`язку сплачувати останньому після березня 2018 року суму індексації-різниці.
Позивач не подав відзив на апеляційну скаргу.
Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи у прийнятті звіту та накладаючи штраф на керівника відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України не виконала судове рішення в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 21 липня 2020 року з врахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно частин 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.
Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.
Для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».
З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.
Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.
Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.
Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
За правилами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
Отже, нормами КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду.
Згідно частин 1, 2 ст. 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу.
Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.
Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.
Судом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2023 у справі №520/3020/23, зокрема, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 21 липня 2020 року з врахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.
На виконання судового рішення, відповідач зазначив, що ним проведено порівняння розміру можливої індексації з розміром підвищення грошового забезпечення у березні 2018 р., за наслідками якого встановлено, що різниця між можливим розміром індексації грошового забезпечення та сумарним підвищенням грошового забезпечення становить від`ємну суму. Отже, сума до нарахування фіксованої суми індексації грошового забезпечення становить 0,00 грн. Також надав суду особову картку про грошове забезпечення ОСОБА_1 за 2017-2018 рр. 
Відмовляючи в прийняті звіту, суд першої інстанції зазначив, що з картки про грошове забезпечення не вбачається підтвердження виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2023 у справі №520/3020/23.
Також, суд першої інстанції зауважив на суперечності у поясненнях відповідача щодо розміру складових грошового забезпечення, які ним брались під час визначення розміру індексації-різниці та відсутність таких відомостей у картці на грошове забезпечення.
Колегія суддів зазначає, що для вирішення питання виконання відповідачем судового рішення слід провести розрахунок розміру фіксованої індексації, який визначається шляхом проведення обрахунку та порівняння наступних складових: розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А); суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б); чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається, як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року.
В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку № 1078).
Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку № 1078).
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.
Разом з тим, суд першої інстанції послався лише на суперечності у розрахунках відповідача, не навівши власний розрахунок за наявності необхідних доказів, з яких можливо встановити всі складові (картки на грошове забезпечення ОСОБА_1 ). 
Тобто, суд першої інстанції не з`ясував обставини, необхідні для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 та у випадку порушення права позивача не установив яка саме сума належить до нарахування й виплати з боку відповідача за спірний період, проте не виплачується на виконання судового рішення.
Отже, вирішуючи питання про затвердження звіту, судом першої інстанції фактично не з`ясовано обставини виконання рішення суду.
Таким чином, висновок суду щодо наявності підстав для відмови у затвердженні звіту, а відповідно і накладення штрафу на керівника відповідача є передчасним, зробленим без повного та всебічного з`ясування обставин у справі в їх сукупності та перевірки їх доказами.
Натомість, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень ст. 382 КАС України та не повного встановлення обставин справи знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
За змістом ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, невірно застосовано норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо затвердження звіту, тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження вирішення питання прийняття звіту про виконання судового рішення до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 243, 308, 310, 312, 320, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 по справі № 520/3020/23 скасувати.
Адміністративну справу № 520/3020/23 направити до Харківського окружного адміністративного суду для вирішення питання про прийняття звіту Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2023 у справі № 520/3020/23.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	Я.В. П`янова   А.О. Бегунц   	
Повний текст постанови складено 02.02.2026 року