КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 січня 2026 року м. Київ справа №320/31233/23
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу у місті Києві за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; громадянин України; ІНФОРМАЦІЯ_2 ; паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Радянським РУГУ МВС України в м. Києві 26.04.1996 р.; фактично зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; E-mail: ІНФОРМАЦІЯ_3 ), з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Код ЄДРПОУ НОМЕР_3 АДРЕСА_2 ), в якому просить суд:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови внести до довідок про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії від 19.03.2021 №BC3/2043 від 18.08.2021 №7735 та від 26.11.2021 №15120 відомостей про доплату за науковий ступінь доктора наук в розмірі 25 відсотків посадового окладу, а також про доплату за вчене звання професор в розмірі 33 відсотків посадового окладу, відповідно до частини другої статті 59 Закону України "Про вищу освіту" ;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 скласти та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві нові довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії від 19.03.2021 №BC3/2043 від 18.08.2021 №7735 та від 26.11.2021 №15120 з відображенням у них відповідно до частини другої статті 59 Закону України "Про вищу освіту" відомостей про доплату за науковий ступінь доктора наук в розмірі 25 відсотків посадового окладу, а також про доплату за вчене звання професор в розмірі 33 відсотків посадового окладу. Інші щомісячні основні і додаткові види грошового забезпечення і премію відобразити в довідках у розмірах, установлених законодавством.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що довідка від 19.03.2021 № ВСЗ/2043 не відповідає приписам чинного законодавства, оскільки не містить відомостей про доплати за науковий ступінь доктора наук в розмірі 25 відсотків посадового окладу, а також про доплату за вчене звання професор в розмірі 33 відсотків посадового окладу.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року відкрите провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач правом на надання відзиву не скористався, про відкриття провадження у справі був проінформований шляхом направлення на електронну адресу копії ухвали про відкриття провадження у цій справі, підписану кваліфікованим електронним підписом головуючого судді, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 20.10.2023.
Відтак останнім днем на подання відзиву на позовну заяву було 06.11.2023.
Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з частиною другою статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Позивач є пенсіонером, отримує пенсію на підставі Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 червня 2020 року у справі 640/8678/20 адміністративний позов задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у відмові виготовити довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивачу за формою згідно з додатком 2 до Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45, у редакції до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб, з відображенням у довідці, як основних, так і додаткових щомісячних видів грошового забезпечення, які враховуються під час перерахунку пенсії.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 виготовити та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві довідку про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року для проведення з 01 квітня 2019 року перерахунку основного розміру пенсії позивачу за формою згідно з додатком 2 до Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45, у редакції до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, із обов`язковим зазначенням у довідці відомостей про розміри щомісячних основних і додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.
На виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 червня 2020 року у справі 640/8678/20 ІНФОРМАЦІЯ_1 підготував та надав до ГУ ПФУ в м. Києві оновлену довідку від 19.03.2021 № ВСЗ/2043 про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, в якій визначено види та розміри грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року.
Однак зазначена довідка не містить всіх відомостей передбачених чинним законодавством, не враховано відомості про доплату за науковий ступінь доктора наук в розмірі 25 відсотків посадового окладу, а також про доплату за вчене звання професор в розмірі 33 відсотків посадового окладу.
Не погоджуючись із бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся із зазначеним позовом до Київського окружного адміністративного суду.
Суд з приводу спірних відносин зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про вищу освіту" законодавство України про вищу освіту базується на Конституції України і складається із Законів України "Про освіту", "Про наукову і науково-технічну діяльність", цього Закону та інших нормативно-правових актів, міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про вищу освіту" вищий військовий навчальний заклад (заклад вищої освіти із специфічними умовами навчання) - це заклад вищої освіти державної форми власності, який здійснює на певних рівнях вищої освіти підготовку курсантів (слухачів, студентів), ад`юнктів для подальшої служби на посадах офіцерського (сержантського, старшинського) або начальницького складу з метою задоволення потреб Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, центральних органів виконавчої влади із спеціальним статусом, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.
Відповідно до п. 4 ст. 23 Закону України "Про вищу освіту" державні органи, до сфери управління яких належать вищі військові навчальні заклади (заклади вищої освіти із специфічними умовами навчання), військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, мають право своїми актами встановлювати особливі вимоги до: 1) управління відповідним вищим військовим навчальним закладом (закладом вищої освіти із специфічними умовами навчання), військовим навчальним підрозділом закладу вищої освіти; 2) діяльності та повноважень вченої ради; 3) кандидатів на посади керівників відповідних вищих військових навчальних закладів (закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання), їх структурних підрозділів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти та порядку їх призначення; 4) практичної підготовки осіб, які навчаються у відповідних вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 5) порядку заміщення вакантних посад командування і науково-педагогічних працівників; 6) реалізації прав і обов`язків наукових і науково-педагогічних працівників та осіб, які навчаються у вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 7) порядку відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 8) підготовки науково-педагогічних і наукових кадрів у військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти в аспірантурі (ад`юнктурі) та докторантурі відповідних закладів вищої освіти.
Акти, передбачені у пунктах 6 і 7 цієї частини, затверджуються за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.
З системного аналізу вказаних вище норм права вбачається, що законодавством передбачено створення вищих військових навчальних закладів (закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання). Особливістю їх правового статусу є те, що державні органи, до сфери управління яких належать вищі військові навчальні заклади (заклади вищої освіти із специфічними умовами навчання), мають право своїми актами встановлювати особливі вимоги до реалізації прав і обов`язків наукових і науково-педагогічних працівників вищих військових навчальних закладів (закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання), які затверджуються за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.
Отже, основним нормативно-правовим актом, який регулює діяльність в тому числі вищих військових навчальних закладів (закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання) та яким передбачено гарантії науково-педагогічним і науковим працівникам закладів вищої освіти, в тому числі щодо матеріально-фінансового забезпечення, є Закон України "Про вищу освіту". При цьому законом надано право державним органам, до сфери управління яких належать вищі військові навчальні заклади, встановлювати особливості реалізації прав наукових і науково-педагогічних працівників вищих військових навчальних закладів за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.
Пунктом 8 Розділу XV Прикінцеві та Перехідні положення Закону України "Про вищу освіту" передбачено, що науковий ступінь кандидата наук після набрання чинності цим Законом прирівнюється до наукового ступеня доктора філософії, а вчене звання старшого наукового співробітника - до вченого звання старшого дослідника.
Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України "Про вищу освіту" науково-педагогічним, науковим і педагогічним працівникам закладів вищої освіти встановлюються доплати за науковий ступінь доктора філософії та доктора наук у розмірах відповідно 15 та 25 відсотків посадового окладу, а також за вчене звання доцента і старшого дослідника - 25 відсотків посадового окладу, професора - 33 відсотки від посадового окладу. Заклад вищої освіти може встановити більший розмір за рахунок власних надходжень.
Отже, вказаним нормами чітко передбачено встановлення доплат за науковий ступінь та за вчене звання без відносно до того, чи є такий заклад вищим військовим навчальним закладом зі специфічними умовами навчання чи вищим навчальним закладом, який належить до сфери управління Міносвіти України.
Нормативно-правових актів, прийнятих Міноборони України, як державним органом, до сфери управління якого належить відповідач, погодженим з МОН України, яким би було встановлено особливості реалізації прав наукових і науково-педагогічних працівників вищих військових навчальних закладів, не прийнято, доказів зворотнього відповідачем суду не надано.
З урахуванням вище викладених висновків, суд вважає, що розрахунок грошового забезпечення позивача як колишнього наукового працівника такого закладу, яке зазначається в довідці про грошове забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, має здійснюватися з урахуванням вимог, в тому числі, статті 59 Закону України "Про вищу освіту".
В той же час суд вважає, що до спірних правовідносин за участю позивача, який був науковим працівником військово-медичного інституту Української військово-медичної академії, мають застосовуватися приписи Закону України "Про вищу освіту" щодо визначення розмірів доплати за науковий ступінь доктора наук в розмірі 25 відсотків посадового окладу, а також про доплату за вчене звання професор в розмірі 33 відсотків посадового окладу. 
По відношенню до науково-педагогічних працівників, які проходять службу в вищих військових навчальних закладах зі специфічними умовами навчання саме Закон України "Про вищу освіту" є спеціальним та має застосовуватися при конкуренції правових норм.
Суд зауважує, що правила визначення доплат за науковий ступінь та за вчене звання, що встановлені пп. 2, 3 п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" № 704 від 30.08.2017, поширюються на всіх військовослужбовців, які мають такі наукові ступені та вчені звання, в той же час для тих військовослужбовців, які проходили службу в вищих військових навчальних закладах, такі доплати мають визначатися з урахуванням мінімальних гарантій, що передбачені статтею 59 Закону України "Про вищу освіту".
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач мав визначити та включити до складу грошового забезпечення позивача, зазначеного в довідці про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивачу доплати за науковий ступінь доктора наук в розмірі 25 відсотків посадового окладу, а також про доплату за вчене звання професор в розмірі 33 відсотків посадового окладу, відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України "Про вищу освіту". 
Частинами 1, 2 статті 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Зі змісту довідки № ВСЗ/2043 від 19.03.2021 вбачається, що позивачу визначено: доплату за науковий ступінь в розмірі - 10%, доплату за вчене звання професор в розмірі - 10%.
У той же час, як зазначено вище, в даному випадку мають застосовуватися приписи Закону України "Про вищу освіту", якими, зокрема ч. 2 ст. 59, установлено про доплату за науковий ступінь доктора наук - 25%, за вчене звання професор в розмірі - 33%.
Таким чином, суд дійшов висновку, що при визначенні надбавки за науковий ступінь позивача, відповідач зобов`язаний застосовувати доплату за науковий ступінь відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону № 1556-VII.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції Другого апеляційного адміністративного суду у постанові від 20 березня 2023 року по справі № 520/505/22, правовій позиції Восьмого апеляційного адміністративного суду у постанові від 11 квітня 2025 року по справі 380/15964/24, правовій позиції Другого апеляційного адміністративного суду у постанові від 24 жовтня 2025 року по справі 520/3508/25. 
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
Щодо вимоги адміністративного позову про зазначення інших щомісячних основних і додаткові видів грошового забезпечення та премії у довідках в розмірах, установлених законодавством, суд зазначає таке.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач у відповідь на заяву позивача про видачу довідки із зазначенням відомостей про доплату за науковий ступінь доктора наук в розмірі 25 відсотків посадового окладу, а також про доплату за вчене звання професор в розмірі 33 відсотків посадового окладу вказав на відсутність правових підстав для підготовки і видачі довідки.
Відтак, спору щодо інших щомісячних основних і додаткові видів грошового забезпечення та премій, установлених законодавством, у цій справі, не існує, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при підготовці довідки були чи будуть порушені.
Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити, як передчасної.
Аналогічний правовий висновок викладено у рішенні Верховного Суду від 14.09.2020 у зразковій справі № 560/2120/20, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.01.2021.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.
За подання даного адміністративного позову до суду позивачем було сплачено за реквізитами Київського окружного адміністративного суду судовий збір в сумі 3220,80 грн згідно з квитанціями від 06.09.2023 № 32528798800007682948 та від 12.09.2023 № 32528798800007721166, який в силу положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ), яка полягає у невнесенні відомостей щодо відсоткового розміру доплати за науковий ступінь доктора наук в розмірі 25 відсотків посадового окладу, а також про доплату за вчене звання професор в розмірі 33 відсотків посадового окладу відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України "Про вищу освіту" в довідку ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.03.2021 року № ВСЗ/2043 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ) виготовити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) станом на 05.03.2019 із зазначенням відомостей про доплати за науковий ступінь доктора наук в розмірі 25 відсотків посадового окладу, а також про доплату за вчене звання професор в розмірі 33 відсотків посадового окладу. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 3220,80 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 30.01.2026.

Суддя Панченко Н.Д.