ПОСТАНОВА 
Іменем України

29 січня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 394/189/25
провадження № 22-ц/4809/446/26 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І.,
за участі секретаря – Бойко В. В.,
учасники справи:
позивач - Голованівська окружна прокуратура Кіровоградської області,
відповідачі - Новоархангельська селищна рада Голованівського району Кіровоградської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Кіровоградської обласної прокуратури на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2025 року у складі судді Запорожця О. М. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог позовної заяви

В лютому 2025 року Голованівська окружна прокуратура в інтересах держави звернулась до суду з позовом до Новоархангельської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та просила:
-визнати недійсним рішення Новоархангельської селищної ради № 1205 від 19.08.2021 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_7 »;
-визнати недійсним рішення Новоархангельської селищної ради № 1207 від 19.08.2021 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_5 »;
-визнати недійсним рішення Новоархангельської селищної ради № 1208 від 19.08.2021 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_6 »;
-визнати недійсним рішення Новоархангельської селищної ради № 1210 від 19.08.2021 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_2 »;
-визнати недійсним рішення Новоархангельської селищної ради № 1211 від 19.08.2021 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_1 »;
-визнати недійсним рішення Новоархангельської селищної ради № 1212 від 19.08.2021 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_1 »;
-визнати недійсним рішення Новоархангельської селищної ради № 1213 від 19.08.2021 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_3 »;
-витребувати з незаконного володіння ОСОБА_8 у власність Новоархангельської селищної територіальної громади в особі Новоархангельської селищної ради земельну ділянку з кадастровим номером 3523655100:02:000:0742 площею 4,9 га;
-витребувати з незаконного володіння ОСОБА_8 у власність Новоархангельської селищної територіальної громади в особі Новоархангельської селищної ради земельну ділянку з кадастровим номером 3523655100:02:000:0743 площею 4,9 га;
-витребувати з незаконного володіння ОСОБА_8 у власність Новоархангельської селищної територіальної громади в особі Новоархангельської селищної ради земельну ділянку з кадастровим номером 3523655100:02:000:0744 площею 4,9 га;
-витребувати з незаконного володіння ОСОБА_8 у власність Новоархангельської селищної територіальної громади в особі Новоархангельської селищної ради земельну ділянку з кадастровим номером 3523655100:02:000:0745 площею 4,9 га;
-витребувати з незаконного володіння ОСОБА_8 у власність Новоархангельської селищної територіальної громади в особі Новоархангельської селищної ради земельну ділянку з кадастровим номером 3523655100:02:000:0746 площею 4,9 га;
-витребувати з незаконного володіння ОСОБА_8 у власність Новоархангельської селищної територіальної громади в особі Новоархангельської селищної ради земельну ділянку з кадастровим номером 3523655100:02:000:0747 площею 4,9 га;
-витребувати з незаконного володіння ОСОБА_8 у власність Новоархангельської селищної територіальної громади в особі Новоархангельської селищної ради земельну ділянку з кадастровим номером 3523655100:02:000:0748 площею 4,9 га;
-стягнути з відповідачів судові витрати.
Позовна заява мотивована тим, що спірні земельні ділянки вибули з комунальної власності територіальної громади з порушенням встановленого законом порядку їх надання та не з волі власника – Новоархангельської територіальної громади, а внаслідок прийняття органом місцевого самоврядування незаконних рішень.
Громадянами, яким надано спірні земельні ділянки для ведення фермерського господарства в порядку безоплатної приватизації, не дотримано вимог частини шостої статті 118 Земельного кодексу України та статті 7 Закону України «Про фермерське господарство», оскільки жодним із заявників не подано документів, що підтверджують наявність у них відповідної аграрної освіти або досвіду роботи у сільському господарстві, необхідних для створення та ведення фермерського господарства.
Крім того, фактичні дії первісних набувачів земельних ділянок свідчать про відсутність наміру здійснювати фермерську діяльність, адже після набуття земель у власність вони не створили власних фермерських господарств, упродовж короткого часу змінили цільове призначення земель із «для ведення фермерського господарства» на «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», передали земельні ділянки в оренду іншому суб`єкту господарювання, а згодом відчужили їх ОСОБА_8 .
Зазначена сукупність обставин свідчить про використання процедури безоплатної приватизації земель для ведення фермерського господарства не за її цільовим призначенням, а з метою незаконного заволодіння значним масивом земель комунальної власності та подальшого розпорядження ними.
У зв`язку з цим, позовні вимоги обґрунтовані необхідністю визнання незаконними та недійсними рішень Новоархангельської селищної ради, на підставі яких спірні земельні ділянки вибули з комунальної власності, а також витребування земельних ділянок у кінцевого набувача як особи, яка набула їх недобросовісно, з метою відновлення порушених прав та інтересів територіальної громади.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2025 року в задоволенні цивільного позову Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави до Новоархангельської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання недійсними рішень Новоархангельської селищної ради та витребування земельних ділянок відмовлено в повному обсязі.
В задоволенні заяви представника Новоархангельської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області про застосування строків позовної давності відмовлено.
Судові витрати по справі віднесено за рахунок Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської області.
Рішення суду мотивовано тим, що оспорювані рішення органу місцевого самоврядування щодо надання земельних ділянок, зміни їх цільового призначення, а також подальші дії відповідачів із набуття, користування та розпорядження земельними ділянками були вчинені в межах наданих законом повноважень, відповідно до вимог Конституції України, Земельного кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Закону України «Про фермерське господарство».
Суд першої інстанції дійшов висновку, що створення відповідачами фермерського господарства, отримання земельних ділянок для ведення такого господарства, їх подальша передача в оренду та відчуження не суперечать нормам чинного законодавства, оскільки законом не встановлено обмежень щодо строку діяльності фермерського господарства, а також заборони на розпорядження земельними ділянками, набутими у власність у встановленому законом порядку. При цьому суд зазначив, що прокурором не доведено недобросовісність дій відповідачів, фіктивність створення фермерського господарства чи наявність умислу на незаконне заволодіння землями комунальної власності.
Крім того, суд першої інстанції виходив із презумпції добросовісності набувачів земельних ділянок та вказав, що доводи позову ґрунтуються переважно на припущеннях і не підтверджені належними та допустимими доказами, як того вимагають положення статей 81, 89 ЦПК України. Доказів порушення балансу публічних і приватних інтересів, а також причинного зв`язку між діями відповідачів і шкодою інтересам держави судом не встановлено.
Окремо суд першої інстанції зазначив, що прокурором не виконано процесуальну вимогу щодо внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, як це передбачено статтею 390 ЦК України та статтею 177 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи), що суд визнав самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Кіровоградська обласна прокуратура просить скасувати рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2025 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідачів судовий збір за подачу апеляційної скарги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи та зібраним доказам. 
Суд першої інстанції помилково визнав правомірною реалізацію відповідачами процедури безоплатної приватизації земельних ділянок для ведення фермерського господарства, не врахувавши, що така процедура була використана формально та з очевидним зловживанням правом, без наявності реального наміру здійснювати фермерську діяльність. 
З матеріалів справи слідує, що жоден із відповідачів на момент звернення до органу місцевого самоврядування не мав підтвердженого досвіду роботи у сільському господарстві або аграрної освіти, що прямо суперечить вимогам ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України та положенням Закону України «Про фермерське господарство». Проте, суд першої інстанції безпідставно звузив коло осіб, до яких застосовується обов`язок підтвердження такого досвіду, фактично усунувши від оцінки більшість заявників. 
Після отримання земельних ділянок відповідачі не створили та не здійснювали власного фермерського господарства, натомість передали спірні землі в оренду ФГ «Форвард-2000», яке було фактичним користувачем земельної ділянки ще до її поділу, а згодом відчужили земельні ділянки на користь ОСОБА_8 . Такі дії, на переконання апелянта, свідчать про відсутність добросовісності та реального волевиявлення щодо ведення фермерського господарства. 
Крім того, ФГ «ШВ Агро» було створено формально, а вже через декілька місяців після державної реєстрації прийнято рішення про його ліквідацію, що виключає можливість визнання такого господарства реальним суб`єктом підприємницької діяльності у сфері сільського господарства. 
Суд першої інстанції не надав належної оцінки сукупності обставин, зокрема пов`язаності відповідачів між собою та з кінцевим набувачем земельних ділянок, участі останнього у прийнятті рішень органом місцевого самоврядування, а також наявності конфлікту інтересів, що в сукупності свідчить про штучність створеної схеми безоплатного вибуття земель з комунальної власності. 
Висновок суду першої інстанції про самостійну підставу для відмови в позові у зв`язку з невнесенням прокурором коштів на депозитний рахунок суду є помилковим, оскільки на момент подання позову законодавство не містило імперативної вимоги щодо обов`язкового внесення таких коштів, а судом було відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті без зазначення про необхідність виконання відповідної процесуальної дії. 
Крім того, під час розгляду справи судом першої інстанції порушено норми процесуального права, адже незважаючи на подання прокурором заяви про відвід головуючому судді, який мотивований тим неможливістю його участі у розгляді справи, оскільки він працює в одному суді і із колишньою дружиною відповідача ОСОБА_8 , та земельні ділянки, що є предметом спору, належать останнім на праві сумісної власності, суд відмовив в задоволенні заяви про відвід та продовжив розгляд справи. 

Короткий зміст вимог відзивів на апеляційні скарги

Від ОСОБА_8 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу Кіровоградської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2025 року залишити без змін.
Від Новоархангельської селищної ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить апеляційну скаргу Кіровоградської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2025 року залишити без змін.
Від адвоката Міхальової В. В., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить апеляційну скаргу Кіровоградської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2025 року залишити без змін.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні апеляційного суду, проведеного в режимі відеоконференції, прокурор Лагода О. В. підтримала доводи апеляційної скарги, представник Новоархангельської селищної ради Яношевський В. П., представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , адвокат Міхальова В. В. та ОСОБА_8 заперечували проти доводів апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що 24 лютого 2012 року між Новоархангельською районною державною адміністрацією та ОСОБА_9 укладено договір оренди земельної ділянки площею 38,26 га, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 5 років, підписано акт про передачу та прийом земельної ділянки в натурі, акт визначення меж земельної ділянки в натурі.
30 червня 2017 року виконавчим комітетом Новоархангельської селищної ради прийнято рішення про поновлення договору оренди земельної ділянки № 27.
14 липня 2018 року між Новоархангельською селищною радою та ОСОБА_9 укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 24 лютого 2012 року що зареєстрований у відділі Держкомзему у Новоархангельському районі Кіровоградської області 06 липня 2012 року за № 352360001003318 на земельну ділянку площею 38,26 га кадастровий помер 3523655100:02:000:9086 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Новоархангельської селищної ради про нижченаведене: викласти в новій редакції пункти 8, 40 вказаного Договору: Пункт 8. Договір діє до 06 липня 2047 року. Після закінчення терміну дії договору оренди орендар має переважне право поновлення його на новий строк. Якщо за один місяць до закінчення терміну дії даного договору жодна із сторін не виявить письмового бажання його припинити, договір оренди вважається продовженим на умовах викладених у договорі на десять років, починаючи з дати закінчення його дії. Продовження договору в цьому випадку здійснюється автоматично і не потребує укладення додаткових угод до договору.
20 травня 2019 року між ОСОБА_9 та ФГ «Форвард-2000» укладено договір суборенди земельної ділянки з кадастровим номером 3523655100:02:000:9086 площею 38,26 га, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 20 років, договір суборенди зареєстровано державним реєстратором Новоархангельської селищної ради Бербегою О.М.
16.06.2020 голова ФГ «Форвард-2000» звернувся до орендаря земельної ділянки з кадастровим номером 3523655100:02:000:9086 площею 38,26 га з клопотанням про звернення до орендодавця із заявою для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 3523655100:02:000:9086 площею 38,26 га з А01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на А01.02 для ведення фермерського господарства.
Рішенням тридцять восьмої сесії сьомого скликання від 27 серпня 2020 року № 2637 затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 38,26 га, віднесено земельну ділянку з кадастровим номером 3523655100:02:000:9086 до земель «Для ведення фермерського господарства».
Рішенням загальних зборів № 1 від 25 червня 2021 року створено ФГ «ШВ Агро» - статут ФГ «ШВ Агро».
Рішенням загальних зборів № 2 від 30 червня 2021 року затверджено статут в новій редакції ФГ «ШВ Агро», яким включено нових членів ФГ.
Рішеннями п`ятнадцятої сесії восьмого скликання від 08.07.2021 № 787, № 788, № 789, № 790, № 791, № 792, № 793, надано дозволи ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення їм у приватну власність земельних ділянок у орієнтовною площею 5 га кожному, в тому числі по угіддях: 5 га ріллі – для ведення фермерського господарства, розташована на території Новоархангельської селищної ради Новоархангельського району із земель комунальної власності за рахунок земельної ділянки площею 38,2572 га, кадастровий номер 3523655100:02:000:9086.
Рішеннями шістнадцятої сесії восьмого скликання від 19.08.2021 № 1205, № 1207, № 1208, № 1210, № 1211, № 1212, № 1213 були затверджені проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, загальною площею 4,9 га, для ведення фермерського господарства у власність громадянам ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 з кадастровими номерами 3523655100:02:000:0742, 3523655100:02:000:0743, 3523655100:02:000:0744, 3523655100:02:000:0745, 3523655100:02:000:0746, 3523655100:02:000:0747, 3523655100:02:000:0748.
27 грудня 2021 року між гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та ФГ «Форвард-2000» в особі голови Шамановського Я. Ю. укладено договори оренди земельних ділянок з кадастровими номерами 3523655100:02:000:0742, 3523655100:02:000:0743, 3523655100:02:000:0744, 3523655100:02:000:0745, 3523655100:02:000:0746, 3523655100:02:000:0747, 3523655100:02:000:0748 строком на 10 років.
Рішенням членів ФГ «ШВ Агро» прийнятого загальними зборами 31 січня 2022 року за номером 3 вирішено припинити діяльність фермерського господарства шляхом ліквідації.
13.03.2023 ОСОБА_5 подарував належну йому земельну ділянку ОСОБА_1 .
Приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Малютяк А. В. посвідчено договори купівлі-продажу земельних ділянок, відповідно до яких гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 ОСОБА_1 продали належні їм земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровими номерами відповідно 3523655100:02:000:0742, 3523655100:02:000:0743, 3523655100:02:000:0744, 3523655100:02:000:0745, 3523655100:02:000:0746, 3523655100:02:000:0747, 3523655100:02:000:0748 – ОСОБА_8 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Стаття 13 Конституції України вказує, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.
У ст. 14 Конституції України законодавець зазначив, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
У ст. 41 Конституції України наголошується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Відповідно до ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.
Здійснення повноважень суб`єкта права комунальної власності на землю ЗК України покладено на органи місцевого самоврядування.
Згідно ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» , місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах: народовладдя; законності; гласності; колегіальності; поєднання місцевих і державних інтересів; виборності; правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності в межах повноважень, визначених цим та іншими законами; підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб; державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування; судового захисту прав місцевого самоврядування (ст. 4 ЗУ «Про місцеве самоврядування»).
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.
Первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста (ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про місцеве самоврядування»).
Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про місцеве самоврядування»).
Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. (ст. 25 ЗУ «Про місцеве самоврядування»)
Згідно з пунктами 30, 34, 43 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, прийняття рішення про здійснення публічно-приватного партнерства щодо об`єктів комунальної власності, у тому числі на умовах концесії, про передачу об`єктів права комунальної власності на праві узуфрукта комунального майна, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання юридичних осіб комунальної власності відповідної територіальної громади ; вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин; затвердження договорів, укладених сільським, селищним, міським головою від імені ради, з питань, віднесених до її виключної компетенції.
Відповідно до п. 21, ч. 1, ч. 2 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин . Районні і обласні ради можуть розглядати і вирішувати на пленарних засіданнях й інші питання, віднесені до їх відання цим та іншими законами.
У ст. 373 ЦК України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об`єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.
Згідно ст. 374 ЦК України суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Іноземці, особи без громадянства можуть набувати право власності на землю (земельні ділянки) відповідно до закону. Іноземні юридичні особи, іноземні держави та міжнародні організації можуть бути суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) у випадках, встановлених законом. Права та обов`язки суб`єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» - фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону. Фермерське господарство має найменування та може мати печатки. Фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець. Фермерське господарство діє на основі установчого документа (для юридичної особи - статуту, для господарства без статусу юридичної особи - договору (декларації) про створення фермерського господарства). В установчому документі зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України. Фермерське господарство, зареєстроване як юридична особа, має статус сімейного фермерського господарства, за умови що в його підприємницькій діяльності використовується праця членів такого господарства, якими є виключно члени однієї сім`ї відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України. Фермерське господарство без статусу юридичної особи організовується на основі діяльності фізичної особи - підприємця і має статус сімейного фермерського господарства, за умови використання праці членів такого господарства, якими є виключно фізична особа - підприємець та члени її сім`ї відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України. Особливості створення та діяльності сімейного фермерського господарства без набуття статусу юридичної особи регулюються положеннями статті 8-1 цього Закону. Головою сімейного фермерського господарства може бути лише член відповідної сім`ї. Залучення сімейним фермерським господарством інших громадян відповідно до статті 27 цього Закону може здійснюватися виключно для виконання сезонних та окремих робіт, які безпосередньо пов`язані з діяльністю господарства і потребують спеціальних знань чи навичок.
Членами фермерського господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 14-річного віку, інші члени сім`ї, родичі, які об`єдналися для спільного ведення фермерського господарства, визнають і дотримуються положень установчого документа фермерського господарства. Членами фермерського господарства не можуть бути особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом). При створенні фермерського господарства одним із членів сім`ї інші члени сім`ї, а також родичі можуть стати членами цього фермерського господарства після внесення змін до його установчого документа. Для цілей цього Закону до членів сім`ї та родичів голови фермерського господарства відносяться дружина (чоловік), батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, мачуха, вітчим, падчерка, пасинок, рідні та двоюрідні брати та сестри, дядько, тітка, племінники як голови фермерського господарства, так і його дружини (її чоловіка), а також особи, які перебувають у родинних стосунках першого ступеня споріднення з усіма вищезазначеними членами сім`ї та родичами (батьки такої особи та батьки чоловіка або дружини, її чоловік або дружина, діти як такої особи, так і її чоловіка або дружини, у тому числі усиновлені ними діти) (ст. 3 Закону України «Про фермерське господарство») .
Право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Громадяни, що створили фермерське господарство, мають право облаштувати житло в тій частині наданої для ведення фермерського господарства земельної ділянки, з якої забезпечується зручний доступ до всіх виробничих об`єктів господарства. Якщо житло членів фермерського господарства знаходиться за межами населених пунктів, то вони мають право на створення відокремленої фермерської садиби, якій надається поштова адреса. Відокремленою фермерською садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями, яка знаходиться за межами населеного пункту. Для облаштування відокремленої садиби фермерському господарству надається за рахунок бюджету допомога на будівництво під`їзних шляхів до фермерського господарства, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем. Переселенцям, які створюють фермерське господарство в трудонедостатніх населених пунктах, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, надається одноразова грошова допомога за рахунок державного бюджету у розмірі, що встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 5 Закону України «Про фермерське господарство»).
Надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України (ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство»).
Фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою (ст. 8 Закону України «Про фермерське господарство»).
Ст. 12 Закону України «Про фермерське господарство», яка кореспондується у ст. 31 ЗК України передбачено, що землі фермерського господарства можуть складатися із: земельних ділянок, що належать громадянам України - членам фермерського господарства на праві власності, користування; земельних ділянок, що належать фермерському господарству на праві власності, користування. Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.
Частини 1 та 2 ст. 13 Закону України « Про фермерське господарство» вказують , що члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю). Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради, за рахунок земельних ділянок, які передані в постійне користування, оренду громадянам для створення відповідного фермерського господарства, а також самому фермерському господарству. Рішенням про безоплатну передачу земельної ділянки у приватну власність також вирішується питання щодо припинення права користування земельною ділянкою, яка таким рішенням передається безоплатно у приватну власність. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю). Зазначені положення містить і ст. 32 ЗК України.
Фермерське господарство та його члени відповідно до закону мають право: а) продавати або іншим способом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину; б) самостійно господарювати на землі; в) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену сільськогосподарську продукцію; г) на відшкодування збитків; ґ) споруджувати житлові будинки, господарські будівлі та споруди з метою організації та забезпечення виробництва сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації; реалізовувати вироблену сільськогосподарську продукцію на вітчизняних ринках і поставляти на експорт; е) інші права. Порушені права власників земельних ділянок підлягають поновленню в порядку, встановленому законом (ст. 14 Закону України «Про фермерські господарства»).
Фермерські господарства, у власності яких є земельні ділянки, надані їм для ведення фермерського господарства відповідно до закону, зобов`язані: а) забезпечувати використання земельних ділянок за їх цільовим призначенням; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) сплачувати податки та збори; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) не допускати зниження родючості ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів; е) дотримуватися санітарних, екологічних та інших вимог щодо якості продукції; є) дотримуватися правил добросусідства та встановлених обмежень у використанні земель і земельних сервітутів; ж) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем. Законом можуть бути встановлені інші обов`язки власників земельних ділянок (ст. 15 Закону України «Про фермерські господарства»).
Частини 1 та 2 ст. 24 Закону України «Про фермерське господарство» вказують, що фермерське господарство діє на умовах самоокупності. Всі витрати господарство покриває за рахунок власних доходів та інших джерел, не заборонених законодавством. Фермерське господарство самостійно визначає напрями своєї діяльності, спеціалізацію, організує виробництво сільськогосподарської продукції, її переробку та реалізацію, на власний розсуд та ризик підбирає партнерів з економічних зв`язків у всіх сферах діяльності, у тому числі іноземних.
Діяльність фермерського господарства припиняється у разі: 1) реорганізації фермерського господарства; 2) ліквідації фермерського господарства; 3) визнання фермерського господарства неплатоспроможним (банкрутом); 4) якщо не залишається жодного члена фермерського господарства або спадкоємця, який бажає продовжити діяльність господарства (ст. 35 Закону України «Про фермерське господарство»).
Рішення про припинення діяльності фермерського господарства приймається: а) власником у разі реорганізації або ліквідації фермерського господарства - відповідно до закону та Статуту фермерського господарства; б) у разі якщо не залишається жодного члена фермерського господарства або спадкоємця, який бажає продовжити діяльність господарства у порядку, встановленому законом; в) у разі банкрутства фермерського господарства - відповідно до закону. Спори про припинення діяльності фермерського господарства вирішуються судом. Кошти, одержані від продажу майна фермерського господарства, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Майно, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, розподіляється між членами фермерського господарства відповідно до його Статуту. Спори щодо розподілу майна фермерського господарства, яке припинило свою діяльність, вирішуються судом. У разі припинення діяльності фермерського господарства до закінчення терміну надання господарству податкових пільг господарство сплачує до бюджету за весь період його діяльності суму податку, обчислену в розмірі, встановленому для фермерського господарства, крім випадків, передбачених частиною четвертою статті 34 цього Закону, та викупу земельної ділянки для суспільних потреб чи примусового відчуження її з мотивів суспільної необхідності (ст. 36 Закону України про фермерське господарство»).
Так відносини окрім Закону України «Про фермерське господарство», який визначає, що таке фермерське господарство, умови його створення, діяльність та припинення, застосовуються положення Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань» № 755-IV стосовно процедури державної реєстрації фермерського господарства, яке створюється як юридична особа або як фізична особа-підприємець; Земельний кодекс України, який встановлює правила надання та використання земельних ділянок для ведення фермерського господарства та Конституція України, як загальна правова основа, яка гарантує право на підприємницьку діяльність.
Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства передбачений спеціальним Законом № 973-IV.
В розумінні зі ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» та ст. 118 ЗК України для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідного органу самоврядування.
Фермерське господарство є різновидом підприємницької діяльності громадян, що полягає у виробництві, переробці та реалізації сільськогосподарської продукції з метою отримання прибутку.
Прокурор в позові послався, що відповідачам, які отримали земельні ділянки, потрібно було долучити документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі, дане твердження є помилковим, оскільки відповідно до приписів ч. 6 ст. 118 ЗК України, яка має ознаки імперативної норми права, до заяви долучаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі лише особами, які не є членами фермерського господарства, особи, які створили ФГ, або є членами фермерського господарства такі відомості можуть зазначатись лише за їх бажанням. Тобто факт перебування головою або членом діючого фермерського господарства є підтверджуючим чинником того, що особа здійснює господарську діяльність та має досвід у сільському господарстві.
Нормами Закону України «Про фермерське господарство» запроваджений механізм, за яким земельна ділянка спочатку надається в оренду громадянину з метою здійснення підприємницької діяльності (для ведення фермерського господарства), проте останній може використовувати її лише шляхом створення фермерського господарства, як форми здійснення своєї підприємницької діяльності.
Створенню фермерського господарства передує, по-перше, бажання й ініціатива громадянина здійснювати підприємницьку діяльність на власний ризик саме у такій формі з метою отримання прибутку та, по-друге, вирішення питання про отримання земельної ділянки для ведення фермерського господарства у власність та/або користування, що є необхідною умовою реалізації ним права на створення такого фермерського господарства, а також державної реєстрації останнього як юридичної особи. Створення фермерського господарства громадянином України передбачає визначену законом послідовність дій, а земельні ділянки надаються саме для створення фермерського господарства, а не для іншої цілі.
Розглядаючи заяву громадянина, що має намір отримати земельну ділянку для ведення фермерського господарства по суті, орган місцевого самоврядування повинен дати оцінку обставинам і відомостям, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки, з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, зокрема щодо трудових і матеріальних ресурсів заявника.
За наслідками вказаної перевірки орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого типу – виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. Відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб`єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою – без проведення земельних торгів (постанова ВС від 17 листопада 2021 року у справі № 633/407/18, провадження № 61-19202св20).
Виходячи зі змісту ст. ст. 7, 12 Закону № 973-IV, статей 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України право на безоплатне отримання земельної ділянки державної або комунальної власності одного виду громадянин, зокрема для ведення фермерського господарства, може використати один раз. Додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 525/1225/15-ц).
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Матеріалами справи підтверджується, що 24 лютого 2012 року між Новоархангельською районною державною адміністрацією та ОСОБА_9 укладено договір оренди земельної ділянки площею 38,26 га, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 5 років, підписано акт про передачу та прийом земельної ділянки в натурі, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (том 1 а. с. 45-50).
30 червня 2017 року виконавчим комітетом Новоархангельської селищної ради прийнято рішення про поновлення договору оренди земельної ділянки № 27 (том 1 а. с. 54-55).
14 липня 2018 року між Новоархангельською селищною радою та ОСОБА_9 укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 24 лютого 2012 року що зареєстрований у відділі Держкомзему у Новоархангельському районі Кіровоградської області 06 липня 2012 року за № 352360001003318 на земельну ділянку площею 38,26 га кадастровий помер 3523655100:02:000:9086 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Новоархангельської селищної ради про нижченаведене: викласти в новій редакції пункти 8, 40 вказаного Договору: Пункт 8. Договір діє до 06 липня 2047 року. Після закінчення терміну дії договору оренди орендар має переважне право поновлення його на новий строк. Якщо за один місяць до закінчення терміну дії даного договору жодна із сторін не виявить письмового бажання його припинити, договір оренди вважається продовженим на умовах викладених у договорі на десять років, починаючи з дати закінчення його дії. Продовження договору в цьому випадку здійснюється автоматично і не потребує укладення додаткових угод до договору (том 1 а. с. 52-53).
20 травня 2019 року між ОСОБА_9 та ФГ «Форвард-2000» укладено договір суборенди земельної ділянки з кадастровим номером 3523655100:02:000:9086 площею 38,26 га, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 20 років, договір суборенди зареєстровано державним реєстратором Новоархангельської селищної ради Бербегою О.М. (том 1 а. с. 60-64).
16.06.2020 голова ФГ «Форвард-2000» звернувся до орендаря земельної ділянки з кадастровим номером 3523655100:02:000:9086 площею 38,26 га з клопотанням про звернення до орендодавця із заявою для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 3523655100:02:000:9086 площею 38,26 га з А01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на А01.02 для ведення фермерського господарства (том 1 а. с. 65).
Рішенням тридцять восьмої сесії сьомого скликання від 27 серпня 2020 року № 2637 затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 38,26 га, віднесено земельну ділянку з кадастровим номером 3523655100:02:000:9086 до земель «Для ведення фермерського господарства» (том 1 а. с. 67).
Рішенням загальних зборів № 1 від 25 червня 2021 року створено ФГ «ШВ Агро» - статут ФГ «ШВ Агро» (том 2 а. с. 46-66).
Рішенням загальних зборів № 2 від 30 червня 2021 року затверджено статут в новій редакції ФГ «ШВ Агро», яким включено нових членів ФГ(том 2 а. с. 67-78).
Рішеннями п`ятнадцятої сесії восьмого скликання від 08.07.2021 № 787, № 788, № 789, № 790, № 791, № 792, № 793, надано дозволи ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення їм у приватну власність земельних ділянок у орієнтовною площею 5 га кожному, в тому числі по угіддях: 5 га ріллі – для ведення фермерського господарства, розташована на території Новоархангельської селищної ради Новоархангельського району із земель комунальної власності за рахунок земельної ділянки площею 38,2572 га, кадастровий номер 3523655100:02:000:9086 (том 1 а. с. 109-115).
Рішеннями шістнадцятої сесії восьмого скликання від 19.08.2021 № 1205, № 1207, № 1208, № 1210, № 1211, № 1212, № 1213 були затверджені проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, загальною площею 4,9 га, для ведення фермерського господарства у власність громадянам ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 з кадастровими номерами 3523655100:02:000:0742, 3523655100:02:000:0743, 3523655100:02:000:0744, 3523655100:02:000:0745, 3523655100:02:000:0746, 3523655100:02:000:0747, 3523655100:02:000:0748 (том 1 а. с. 169-175).
27 грудня 2021 року між гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та ФГ «Форвард-2000» в особі голови Шамановського Я. Ю. укладено договори оренди земельних ділянок з кадастровими номерами 3523655100:02:000:0742, 3523655100:02:000:0743, 3523655100:02:000:0744, 3523655100:02:000:0745, 3523655100:02:000:0746, 3523655100:02:000:0747, 3523655100:02:000:0748 строком на 10 років (том 1 а. с. 176-179, 189-192, 207-211, 221-224, 234-237, 245-248, том 2 а. с. 8-11).
Рішенням членів ФГ «ШВ Агро» прийнятого загальними зборами 31 січня 2022 року за номером 3 вирішено припинити діяльність фермерського господарства шляхом ліквідації (том 2 а. с. 94-97).
13.03.2023 ОСОБА_5 подарував належну йому земельну ділянку ОСОБА_1 (том 1 а. с. 193-196).
Приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Малютяк А. В. посвідчено договори купівлі-продажу земельних ділянок, відповідно до яких гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 ОСОБА_1 продали належні їм земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровими номерами відповідно 3523655100:02:000:0742, 3523655100:02:000:0743, 3523655100:02:000:0744, 3523655100:02:000:0745, 3523655100:02:000:0746, 3523655100:02:000:0747, 3523655100:02:000:0748 – ОСОБА_8 (том 1 а. с. 182-185, 199-202, 214-217, 227-230, 238-241, том 2 а. с. 1-4, 14-17).
З аналізу викладеного слідує, що ОСОБА_9 набув право користування земельною ділянкою площею 38,26 га на підставі договору оренди від 24 лютого 2012 року, укладеного з Новоархангельською районною державною адміністрацією, який у подальшому був поновлений та діяв на законних підставах.
Зміна строку дії договору оренди та поновлення його умов здійснювались за рішеннями уповноваженого органу місцевого самоврядування, які на момент їх прийняття не були скасовані в установленому законом порядку, а відтак породжували відповідні правові наслідки.
Таким чином, користування земельною ділянкою здійснювалося на законних підставах, із дотриманням вимог земельного законодавства.
Як убачається з матеріалів справи, рішенням сесії Новоархангельської селищної ради від 27 серпня 2020 року було затверджено проєкт землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» на «для ведення фермерського господарства».
Вказане рішення прийнято компетентним органом у межах наданих повноважень та відповідно до процедури, передбаченої Земельним кодексом України та Законом України «Про землеустрій», і на час розгляду справи не визнане незаконним або недійсним.
Отже, суд приходить до висновку, що зміна цільового призначення земельної ділянки відбулася у встановленому законом порядку.
Матеріалами справи підтверджується, що після зміни цільового призначення земельної ділянки було створено ФГ «ШВ Агро», а згодом — на підставі рішень сесій селищної ради — громадянам надано дозволи та затверджено проєкти землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства у приватну власність.
Суд зазначає, що чинне законодавство не містить заборони на надання земельних ділянок для ведення фермерського господарства громадянам за умови дотримання встановленої процедури та компетенції органу місцевого самоврядування.
Сам по собі факт подальшого припинення діяльності фермерського господарства не свідчить про незаконність рішень органу місцевого самоврядування, прийнятих на момент, коли таке господарство існувало та здійснювало діяльність.
Оскільки судом не встановлено незаконності рішень органу місцевого самоврядування, які стали підставою для набуття спірних земельних ділянок у власність, підстави для витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння відсутні.
Позовні вимоги прокурора фактично зводяться до переоцінки управлінських рішень органу місцевого самоврядування без доведення істотного порушення норм матеріального права, що саме по собі не є підставою для задоволення позову.
За сукупністю встановлених обставин суд доходить висновку, що позивачем не доведено наявності передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим по суті суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Посилання апелянта на формальність реалізації відповідачами права на безоплатну приватизацію земельних ділянок для ведення фермерського господарства не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду. Як правильно встановив суд першої інстанції, відповідачі звернулися до органу місцевого самоврядування у порядку та з дотриманням процедури, визначеної Земельним кодексом України, а відповідні рішення були прийняті компетентним органом у межах наданих йому повноважень.
Сам по собі суб`єктивний висновок апелянта про відсутність наміру здійснювати фермерську діяльність не може слугувати підставою для визнання рішень органу місцевого самоврядування незаконними за відсутності встановлених законом критеріїв, які б однозначно свідчили про зловживання правом. Чинне законодавство не ставить реалізацію права на безоплатну приватизацію у залежність від подальшої тривалості здійснення фермерської діяльності.
Доводи апеляційної скарги про те, що жоден із відповідачів на момент звернення до органу місцевого самоврядування не мав підтвердженого досвіду роботи у сільському господарстві або аграрної освіти, а тому передача їм земельних ділянок суперечить вимогам частини шостої статті 118 Земельного кодексу України та положенням Закону України «Про фермерське господарство», колегія суддів вважає необґрунтованими з таких підстав.
Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, заінтересовані в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства, подають до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування клопотання, до якого, зокрема, додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.
Разом із тим аналіз зазначеної норми у системному зв`язку з положеннями Закону України «Про фермерське господарство» свідчить про те, що вимога щодо наявності досвіду роботи у сільському господарстві або аграрної освіти адресована особі, яка має намір створити фермерське господарство та здійснювати відповідну діяльність, а не кожному з членів такого господарства або всім заявникам у разі колективного звернення.
Як передбачено статтями 1, 5, 7 Закону України «Про фермерське господарство», фермерське господарство може створюватися одним громадянином або кількома громадянами, при цьому законодавець не встановлює обов`язку наявності спеціальної освіти чи досвіду роботи у сільському господарстві у кожного з членів фермерського господарства. Натомість ключовим є намір здійснювати сільськогосподарську діяльність та фактичне створення фермерського господарства відповідно до вимог закону.
Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, правильно виходив із того, що сам по собі факт відсутності у окремих відповідачів підтвердженого досвіду роботи у сільському господарстві або аграрної освіти не є безумовною підставою для висновку про незаконність надання їм земельних ділянок, оскільки чинне законодавство не містить імперативної вимоги щодо обов`язкового підтвердження такого досвіду всіма без винятку особами, які звертаються з клопотанням про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства.
Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що орган місцевого самоврядування при вирішенні питання про передачу спірних земельних ділянок діяв з порушенням процедури, визначеної статтею 118 Земельного кодексу України, або що зазначені відповідачі подали завідомо недостовірні відомості чи приховали обставини, які мали істотне значення для прийняття відповідного рішення.
За таких обставин, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання передачі земельних ділянок незаконною лише з мотивів відсутності у всіх відповідачів досвіду роботи у сільському господарстві чи аграрної освіти, а доводи апеляційної скарги в цій частині спрямовані на розширене тлумачення норм матеріального права, яке не ґрунтується на їх змісті та системному аналізі.
Посилання позивача на те, що після отримання земельних ділянок відповідачі передали їх в оренду та згодом відчужили, не спростовують висновків суду першої інстанції. Земельне законодавство не містить заборони на передачу земельних ділянок, отриманих для ведення фермерського господарства, в оренду чи їх відчуження після набуття права власності, за умови дотримання встановленої законом процедури.
Сам по собі факт подальшого розпорядження земельними ділянками не може свідчити про незаконність первинного набуття права власності або про недобросовісність відповідачів, оскільки такі дії є реалізацією повноважень власника, гарантованих статтею 41 Конституції України.
Доводи апеляційної скарги про формальність створення фермерського господарства «ШВ Агро» та його подальшу ліквідацію не є переконливими. Суд першої інстанції правильно зазначив, що чинне законодавство не містить вимоги щодо мінімального строку існування фермерського господарства як обов`язкової умови законності надання земельних ділянок.
Факт припинення діяльності фермерського господарства через певний час після його створення сам по собі не свідчить про відсутність наміру здійснювати господарську діяльність на момент отримання земельних ділянок та не є підставою для визнання рішень органу місцевого самоврядування незаконними.
Посилання Кіровоградської обласної прокуратури на пов`язаність відповідачів між собою та з кінцевим набувачем земельних ділянок не підтверджені належними та допустимими доказами у розумінні статей 76–81 ЦПК України. Матеріали справи не містять доказів прямого впливу кінцевого набувача на прийняття рішень органом місцевого самоврядування або наявності конфлікту інтересів, який би вплинув на законність таких рішень.
Суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що сукупність наведених апелянтом обставин не доводить існування штучної схеми безоплатного вибуття земель із комунальної власності, а доводи скарги зводяться до суб`єктивної оцінки господарських та цивільних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги щодо неправомірної відмови у задоволенні заяви про відвід головуючого судді є необґрунтованими. Як слідує із матеріалів справи, заява про відвід була розглянута судом першої інстанції у встановленому процесуальному порядку з наведенням мотивів відмови.
Обставини, на які посилався прокурор, зокрема факт роботи судді в одному суді з колишньою дружиною відповідача, самі по собі не свідчать про наявність об`єктивних підстав для сумніву в неупередженості судді у розумінні статті 36 ЦПК України та практики Європейського суду з прав людини. Доказів реального впливу зазначених обставин на ухвалене рішення апелянтом не надано.
Разом з тим, як слідує з мотивувальної частини рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2025 року, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, серед іншого, послався на те, що прокурором не було внесено на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі вартості спірного майна, визначеної шляхом експертно-грошової оцінки земельної ділянки, чинної на дату подання позовної заяви.
Згідно з положеннями ЦПК України, при зверненні прокурора до суду про витребування земельних ділянок обов`язок внесення грошових коштів на депозитний рахунок суду пов`язується з забезпеченням розгляду позову. 
Відсутність такого внеску є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог лише у разі, якщо суд встановлює незаконність передачі земельних ділянок або порушення норм законодавства при їх передачі. Якщо таких порушень не встановлено, то відсутність внеску сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, а недоведеність позовних вимог залишається єдиною самостійною підставою для відмови.
Суд також не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недобросовісності кінцевого набувача земельних ділянок. Відповідно до норм цивільного та земельного права оцінка добросовісності або недобросовісності особи, яка набуває земельну ділянку, може здійснюватися лише у разі встановлення факту порушення вимог законодавства при передачі земельних ділянок. У матеріалах справи відсутні дані про порушення норм законодавства під час передачі земельних ділянок кінцевому набувачу. Відтак висновки суду першої інстанції про недобросовісність набувача є передчасними.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги 

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права згідно пунктів 3 та 4 частини першої статті 376 ЦПК України є підставами для зміни рішення.
З огляду на те, що суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, проте, помилковими є посилання суду першої інстанції на одну з підстав відмови в задоволенні позову, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні з виключенням з його мотивувальної частини посилання суду як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог на не внесення прокурором на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) яка здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.
В іншій частині рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд 
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу Кіровоградської обласної прокуратури задовольнити частково.
Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2025 року змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання суду як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог на не внесення прокурором на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) яка здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 05.02.2026.
Головуючий суддя     С. І. Мурашко 
Судді        О. Л. Карпенко
О. І. Чельник
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду
Суддя Кропивницького
апеляційного суду      С. І. Мурашко
05.02.2026