ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/10239/25 Справа № 185/1174/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Юдіна С. Г. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2025 року                                                                м. Дніпро 
       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.
 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми 3 % річних та інфляційних втрати, -
В С Т А Н О В И Л А:
       У лютому 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми 3 % річних та інфляційних втрати.
       В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 25.04.2008 між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11340291000 до якого Банк зобов`язався надати Позичальнику грошові кошти в іноземній валюті в сумі 11 000,00 доларів США строком до 25.04.2025 зі сплатою за користування кредитними коштами 13,0% річних. 
       В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 25.04.2008 був укладений договір поруки № 11340291000/2, відповідно до умов якого, остання зобов`язалася відповідати за невиконання Позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з Кредитного договору. Банк виконав свої зобов`язання за Кредитним договором надавши Позичальнику кошти у сумі 11 000,00 доларів США. Однак Позичальник не виконував умови Кредитного договору, що призвело до утворення заборгованості. 
       11.06.2012 між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» укладено договір факторингу № 4 відповідно до умов якого, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», зокрема і за договором про надання споживчого кредиту № 1340291000 від 25.04.2008 р. та договором поруки №11340291000/2 від 25.04.2008 р. 
       17.03.2015 Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення по цивільній справі № 185/12389/14-ц за позовом ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, яким стягнуто солідарно з відповідачів на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» заборгованість за Кредитним договором №11340291000 від 25.04.2008 р. в розмірі 169528,16 грн., та судові витрати. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.12.2015 року рішення Павлоградського районного суду м. Дніпропетровська від 17.03.2015 залишено без змін.
       З моменту ухвалення Павлоградським районним судом Дніпропетровської області рішення від 17.03.2015 року відповідачами зобов`язання зі сплати заборгованості не виконувалось. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 3 % річних та інфляційні втрати нараховані відповідачам на суму простроченого зобов`язання зі сплати заборгованості визначеної рішенням Павлоградського районного суду Дніпропетровської області від 17.03.2015 року по справі № 185/12389/14-ц за період з 02.04.2017 р. по 23.02.2022 р. складає: сума нарахованих процентів - 24 913,66 грн; сума інфляційних втрат - 82 208,27 грн. Загальна сума 3 % річних та інфляційних втрат нарахованих відповідачам складає 107 121,93 грн. (24 913,66 + 82 208, 27).
       Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь позивача суму 3% річних в розмірі 24 913, 66, суму інфляційних втрат в розмірі 82 208,27 грн. та судові витрати.
       Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми 3 % річних та інфляційних втрат – залишено без задоволення. 
       В апеляційній скарзі ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
       Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
       Судом першої інстанції встановлено, що 25.04.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» правонаступником якого стало Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11340291000 відповідно до якого Банк зобов`язався надати Позичальнику грошові кошти в іноземній валюті в сумі 11 000,00 доларів США строком до 25.04.2025 року зі сплатою за користування кредитними коштами 13,0% річних.
       В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 25.04.2008 року був укладений договір поруки № 11340291000/2, відповідно до умов якого, остання зобов`язалася відповідати за невиконання Позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з Кредитного договору.
       Банк виконав свої зобов`язання за Кредитним договором у повному обсязі, надавши Позичальнику кошти у сумі 11 000,00 доларів США. Однак Позичальник не виконував умови Кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни, що призвело до утворення заборгованості.
       11.06.2012 між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» укладено договір факторингу № 4 відповідно до умов якого, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», зокрема і за договором про надання споживчого кредиту № 11340291000 від 25.04.2008 та договором поруки № 11340291000/2 від 25.04.2008.
       17.03.2015 Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення по цивільній справі № 185/12389/14-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, яким стягнуто солідарно з відповідачів на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» заборгованість за Кредитним договором № 11340291000 від 25.04.2008 в розмірі 169 528, 16 грн. та судові витрати.
       Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.12.2015 рішення Павлоградського районного суду м. Дніпропетровська від 17.03.2015 залишено без змін.
       Позивач посилаючись на те, що рішення суду відповідачами не виконано пред`являє вимоги щодо стягнення 3 % річних та індексу інфляції за період з 02.04.2017 по 23.02.2022. А саме просить стягнути з відповідачів солідарно 3% річних в розмірі 24 913, 66 грн.; інфляційні втрати в розмірі 82 208,27 грн., а всього 107 121, 93 грн.
       Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «КЕЙ -КОЛЕКТ» з вимогами про стягнення з відповідачів на підставі ст. 625 ЦК України трьох відсотків річних та інфляційних витрат за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року звернулося до суду з пропуском строку позовної давності.
       Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволені позовних вимог, проте не погоджується із зазначеними мотивами відмови з огляду на таке.
       Частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Положеннями статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
       Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
       Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
       Тлумачення статті 625 ЦК України свідчить, що: 1) натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном; 2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; 3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.
       Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18).
       Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати три проценти річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18).
       Задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності.
       Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три проценти річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року в справі № 285/3536/20 (провадження № 61-261св22).
       Як вбачається із матеріалів справи ТОВ «Кей-Колект», яке є правонаступником ПАТ “УкрСиббанк”, просило стягнути з відповідача 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України від суми заборгованості за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року, у зв`язку з невиконанням відповідачем рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року, при цьому, не пред`являючи позову про стягнення задавненої вимоги.
       Аналіз установлених обставин справи, наведених вимог законодавства та висновків Верховного Суду щодо застосування норм права, дозволяє зробити висновок про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення з відповідачки 3% річних, оскільки такі нараховані на задавнену вимогу без пред`явлення позову про стягнення задавненої вимоги.
       З урахуванням викладеного та усуваючи протиріччя допущене судом в обґрунтуванні підстав відмови у задоволенні позову, колегія суддів вважає, що саме з зазначених у тексті даної постанови підстав, а не з тих, які вказані судом в мотивувальній частині рішення позов в межах заявлених позовних вимог є необґрунтованим та не підлягають задоволенню.
       Зазначене свідчить, що оскаржене рішення суду першої інстанції частково ухвалене без додержання норм матеріального права.
       Відповідно до частини четвертої статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
       Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
       Оскільки під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів вважає можливим вийти за межі доводів апеляційної скарги та частково задовольнити апеляційну скаргу, оскаржене рішення суду першої інстанції змінити у мотивувальній частині, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.
       Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Кей-Колект” задовольнити частково.
       Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції даної постанови, резолютивну частину рішення залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.
       Повний текст постанови складено 18 грудня 2025 року.
       
       Судді: