ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" січня 2026 р. Справа № 914/2224/25
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,
Суддів: Кравчук Н.М., Матущак О.І.,
в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи
розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України у Львівській області від 23 жовтня 2025 року
на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 02 жовтня 2025 року (повний текст підписано 07.10.2025), суддя Коссак С.М.
у справі № 914/2224/25
за позовом Приватного акціонерного товариства “Львівобленерго”, м. Львів
до відповідача Державної податкової служби України в особі Головного управління Державної податкової служби України у Львівській області, м. Львів
про стягнення заборгованості в розмірі 34 316,58 грн
встановив:
18 липня 2025 року Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідача – Державної податкової служби України в особі Головного управління Державної податкової служби України у Львівській області про стягнення 34 316,58 грн - вартості недоврахованої електричної енергії, у зв`язку з порушенням Правил роздрібного ринку електричної енергії.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 10 вересня 2025 року у справі № 914/2224/25 позов задоволено в повному обсязі: присуджено до стягнення з Державної податкової служби України в особі Головного управління Державної податкової служби України у Львівській області на користь Приватного акціонерного товариства "Львівобленерго" 34 316,58 грн недоврахованої електричної енергії та 3 028 грн понесених витрат на сплату судового збору.
Додатковим рішенням Господарського суду Львівської області від 02 жовтня 2025 року у справі № 914/2224/25 заяву представника позивача Приватного акціонерного товариства "Львівобленерго" задоволено частково: присуджено до стягнення з Державної податкової служби України в особі Головного управління Державної податкової служби України у Львівській області на користь Приватного акціонерного товариства "Львівобленерго" 10 000 грн витрат на правничу допомогу. В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
Суд першої інстанції, дослідивши обсяг наданих послуг адвоката, приймаючи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, враховуючи клопотання представника відповідача та його аргументи, задоволення позовних вимог у справі, яка слухалася у спрощеному позовному провадженні, предмет позову, дійшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу (в сумі 20 000 грн) є завищеним та не співмірним із складністю справи та реально наданими послугами, витраченим часом, обсягом цих послуг. Суд вважав за належне заяву задоволити частково та стягнути з відповідача 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись з додатковим рішенням місцевого господарського суду відповідач – Головне управління Державної податкової служби України у Львівській області звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 02 жовтня 2025 року у справі № 914/2224/25 та зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Зокрема, зазначає, що наданий позивачем договір № 25/4-06 від 10.04.2025 про надання правової допомоги не підтверджує надання правової допомоги у цій справі № 914/2224/25, оскільки, по-перше, сума стягнення становить 34 316,58 грн, що було заявлено у позовних вимогах, в той час як у договорі № 25/4-06 зазначено суму 703 674,16 грн; по-друге, відповідачем у договорі № 25/4-06 виступає Державна податкова служба України, в той час як відповідачем у справі № 914/2224/25 є Головне управління ДПС у Львівській області, як відокремлений підрозділ ДПС України. Крім цього, наголошує, що у тексті договору № 25/4-06 від 10.04.2025 про надання правової допомоги відсутнє посилання на номер цієї справи. Також апелянт зазначає, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, як то акти виконаних робіт, окрім договору № 25/4-06 від 10.04.2025, який на його думку не є належним доказом понесення таких. Поряд з тим, скаржник вважає, що розгляд клопотання позивача про ухвалення додаткового рішення повинен був здійснюватися у тому самому складі суду, який ухвалив основне рішення у цій справі, а також звертає увагу, що таке ухвалено з порушенням строку, передбаченого ст.244 ГПК України.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27 жовтня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі № 914/2224/25 за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби України у Львівській області на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 02 жовтня 2025 року; позивачу надано строк на подання відзиву на апеляційну скаргу; апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить оскаржуване додаткове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Зокрема, зазначає, що до позовної заяви як першої заяви по суті долучено копію договору про надання правничої допомоги в Господарському суді Львівської області по справі про стягнення з відповідача заборгованості, у п.4.1 якого зазначено, що вартість правничої допомоги становить 20 000 грн. Відповідно до договору виписано рахунок на оплату та здійснено ПрАТ «Львівобленерго» оплату правової допомоги в повному обсязі, що підтверджено копією платіжної інструкції. При цьому, наголошує, що суд не потребує інших доказів, якщо це не передбачено умовами договору, а умовами договору про надання правничої допомоги у справі № 914/2224/25 не передбачено складання додаткових документів на підтвердження надання правничої допомоги. Звертає також увагу, що у травні 2025 року відбувався перегляд акту про порушення ПРРЕЕ та перерахунок по ньому, обласною комісією виконавчої дирекції ПрАТ «Львівобленерго» сума нарахувань по акту значно зменшена, однак матеріали справи та докази залишились ті ж самі, про що відомо відповідачу. Крім цього, зазначає, що 17.09.2025 відповідно до розпорядження № 226 керівника апарату Господарського суду Львівської області, у зв`язку з відпусткою судді Долінської О.З., відповідно до пунктів 2.3.3, 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, рішення зборів суддів Господарського суду Львівської області від 31.03.2025, призначено повторний автоматизований розподіл клопотання ПрАТ «Львівобленерго», оскільки утворити той самий склад суду, який ухвалював рішення у справі, було неможливо з причин відпустки судді та з огляду на скорочені процесуальні строки розгляду заяви про винесення додаткового рішення. Наголошує на відсутності порушень судом першої інстанції норм процесуального права.
Заяв про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи від сторін до суду не надходило.
Згідно з ч.1 ст.273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п.10 ч.3 ст.2 ГПК України.
Поняття «розумного строку» не має чіткого визначення, проте, розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, №4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, №№32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07 від 15.03.2012).

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:
Як встановлено апеляційним судом та вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві ПрАТ «Львівобленерго» заявило про понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 грн та просило стягнути такі з відповідача.
Представництво інтересів ПрАТ «Львівобленерго» у суді першої інстанції здійснював адвокат Горбунова Ольга Леонідівна (ордер серія ВС № 1376465 від 15 квітня 2025 року).
На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем подано договір № 25/4-6 від 10.04.2025 року про надання правничої допомоги, рахунок на оплату № 25/049 від 10.04.2025 року на суму 20 000 грн, платіжну інструкцію № 9529 від 15.04.2025 на суму 20 000 грн.
Згідно з п.1.2 договору № 25/4-06 від 10.04.2025 року (попередня інформація про справу) зазначено: «суд – Господарський суд Львівської області; позивач – ПрАТ «Львівобленерго»; відповідач - Державна податкова служба України; предмет позову - стягнення 703 674,16 грн, судова справа № - інформація відсутня».
Відповідно до п.4.1 Договору вартість правничої допомоги становить: авансова оплата – 20 000 грн.
На підставі договору виписано рахунок на оплату та ПрАТ «Львівобленерго» здійснено оплату правової допомоги в повному обсязі, що підтверджується копією платіжної інструкції № 9529 від 15.04.2025 на суму 20 000 грн.
Щодо різниці в сумі стягнення, що є предметом спору та яка зазначена у договорі, позивач пояснив, що ПрАТ «Львівобленерго» подало позов до Головного управління ДПС у Львівській області про стягнення 34 316,58 грн, оскільки, у травні 2025 року відбувся перегляд акту про порушення ПРРЕЕ та перерахунок по ньому; обласною комісією виконавчої дирекції ПрАТ «Львівобленерго» сума нарахувань по акту значно зменшена, що підтверджено матеріалами справи та доказами у ній.
10 вересня 2025 року Господарським судом Львівської області (суддя Долінська О.З.) ухвалено рішення у справі № 914/2224/25 про задоволення позову.
16 вересня 2025 року ПрАТ «Львівобленерго» звернулося до суду із клопотанням про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Львівської області № 226 від 17 вересня 2025 року призначено повторний автоматизований розподіл клопотання ПрАТ «Львівобленерго».
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2025 року заяву про ухвалення додаткового рішення розподілено судді Коссаку С.М.
25 вересня 2025 року відповідач звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Як зазначалося вище, додатковим рішенням Господарського суду Львівської області від 02 жовтня 2025 року у справі № 914/2224/25 (суддя Коссак С.М.) заяву позивача задоволено частково: присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 10 000 грн – витрат на професійну правову допомогу. В задоволенні решти вимог заяви – відмовлено.
Відповідно до ч.1 ст.244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч.ч.3, 4 ст.244 ГПК України).
Згідно з ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частиною 4 ст.129 ГПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача; у разі відмови в позові – на позивача; у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно з ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За змістом ч.1 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.126 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 126 ГПК України).
Відповідно до ст.1 ЗУ “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з ст.19 ЗУ “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” видами адвокатської діяльності, в тому числі є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характер; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 ЗУ “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 вказала, що гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру або погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення – при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки – підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч.ч.5, 6 ст.126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.4 ст.126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді першої інстанції адвокатом Горбуновою О.Л. фактично надана наступна правова допомога: складання та підписання відповіді на відзив, участь у судовому засіданні 26.08.2025 року. Водночас договором встановлено гонорар у формі фіксованого розміру в сумі 20 000 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та не співмірним із складністю справи та реально наданими послугами, витраченим часом, обсягом цих послуг, відтак, суд правомірно задоволив заяву позивача частково та присудив до стягнення з відповідача на користь позивача 10 000 грн – витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції, з огляду на критерії реальності та розумності таких витрат.
Водночас колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що наданий позивачем договір № 25/4-06 від 10.04.2025 не підтверджує надання правової допомоги у цій справі № 914/2224/25, з тих підстав, що сума стягнення у договорі № 25/4-06 зазначена - 703 674,16 грн, а також, що відповідачем у договорі зазначено - Державна податкова служба України. Так, судом встановлено, що ПрАТ «Львівобленерго» звернулося до суду з позовом Головного управління ДПС у Львівській області про стягнення саме 34 316,58 грн, оскільки, у травні 2025 року відбувся перегляд акту про порушення ПРРЕЕ та здійснено перерахунок по ньому, що підтверджується матеріалами справи. При цьому, зазначення у договорі як відповідача – Державну податкову службу України, не суперечить обставинам цієї справи, відповідачем у якій визначено Державну податкову службу України в особі Головного управління Державної податкової служби України у Львівській області.
Щодо відсутності в договорі № 25/4-06 від 10.04.2025 номера цієї справи (914/2224/25), колегія суддів враховує пояснення представника позивача щодо дати укладення договору (10 квітня 2025 року), тобто до моменту подання позовної заяви у цій справі до суду першої інстанції та визначення номеру цій справі (18 липня 2025 року).
Колегія суддів вважає, що наведені вище доводи апелянта щодо скасування додаткового рішення суду першої інстанції свідчать про надмірний формалізм щодо викладених умов договору про надання правничої допомоги, водночас, такі неточності (недоліки) не спростовують факту надання адвокатом позивачу правничої допомоги у цій справі.
Щодо тверджень скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині зміни складу суду та порушення строку розгляду клопотання позивача про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів вважає такі безпідставними, оскільки відповідно до розпорядження № 226 керівника апарату Господарського суду Львівської області, у зв`язку з перебуванням судді Долінської О.З. у відпустці, відповідно до пунктів 2.3.3, 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, рішення зборів суддів Господарського суду Львівської області від 31.03.2025, призначено повторний автоматизований розподіл клопотання ПрАТ «Львівобленерго» про ухвалення додаткового рішення у справі, відтак, клопотання розглянуто повноважним складом суду. Порушення судом визначеного ст.244 ГПК України строку ухвалення додаткового рішення у справі не є обов`язковою підставою для скасування такого рішення.
З огляду на наведене, колегією суддів апеляційного суду не встановлено передбачених ст.277 ГПК України підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення додаткового рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги – без задоволення.
Керуючись ст.ст.123, 126, 129, 236, 244, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,
ухвалив:
Додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 02 жовтня 2025 року у справі № 914/2224/25 залишити без змін, а апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України у Львівській області від 23 жовтня 2025 року – без задоволення.
Матеріали справи № 914/2224/25 повернути до Господарського суду Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку, у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Матущак О.І.