РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

27 січня 2026 року 	м. Рівне	№460/16097/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Військової частини НОМЕР_1 	
 	про визнання протиправним та скасувати наказ, зобов`язання вчинення певних дій, -	

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:
визнати протиправним та скасувати наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 18.07.2025 №3530 "Про результати службового розслідування";
зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 провести повторне службове розслідування щодо ОСОБА_1 відповідно до вимог Порядку, затвердженого наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 №608, з урахуванням висновків суду та скласти за результатами розслідування відповідний акт.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в діях позивача відсутній склад винної поведінки, як у формі умислу так і необережності, що є обов`язковою умовою для визнання вини та притягнення до матеріальної відповідальності згідно із законодавством. У матеріалах службового розслідування не міститься жодного доказу, який би свідчив, що позивач у період відсутності солдата ОСОБА_2 подавав будь-які рапорти, інші документи чи ініціював нарахування йому грошового забезпечення. Службове розслідування має суттєві недоліки і не забезпечує всебічного з`ясування обставин, що порушує права позивача, а тому просить позов задовольнити повністю.
Ухвалою суду від 08.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що з метою встановлення причин та умов можливої переплати грошового забезпечення солдату військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_2 , відносно ОСОБА_1 було проведене службове розслідування. За результатами службового розслідування, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 18.07.2025 року №3530 "Про результати службового розслідування", встановлено, що за неналежне виконання посадових обов`язків військової служби, що призвело до матеріальних збитків у розмірі 100 426 гривень (сто тисяч чотириста двадцять шість гривень) шляхом несвоєчасного подання доповіді про самовільне залишення військової частини (неприбуття з лікувального закладу) ОСОБА_2 , не володіння справами у роті, незадовільним станом обліку особового складу, її чисельності (наявності і відсутності), командиру 3 роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 капітану ОСОБА_1 оголошено догану та притягнуто до матеріальної відповідальності за шкоду завдану державі. Вищевказане службове розслідування було проведене в порядку та в строки, передбачені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Сила України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та з врахуванням вимог Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» №160-IX від 03.10.2019 року. В ході службового розслідування було встановлено наявність шкоди, що була виражена у виплаті грошового забезпечення підпорядкованому позивачу військовослужбовцю у розмірі 100 426 гривень (сто тисяч чотириста двадцять шість гривень) за період, коли вказаному військовослужбовцю грошове забезпечення не мало виплачуватися, що підтверджується довідкою про надмірно нараховані доходи солдату ОСОБА_2 , було встановлено наявність протиправної поведінки – неналежного обліку підлеглого позивачу особового складу, наявність вини, що була виражена у формі необережності (яка виражена одним з її видів - недбалістю) та причинний зв`язок між протиправною поведінкою ОСОБА_1 і завданою шкодою. Обставини, що виключають матеріальну відповідальність ОСОБА_1 службовим розслідуванням не встановлено. Просив у задоволенні позову відмовити повністю. 
У відповіді на відзив позивач повністю підтримав позицію, викладену в адміністративному позові, та вважає, що твердження відповідача викладені у відзиві є необґрунтованими.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 з 14 жовтня 2024 року по 25 березня 2025 року виконував обов`язки командира 3 роти резерву солдатського складу військової частини НОМЕР_1 .
В подальшому, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16 листопада 2024 року №317, він був призначений на посаду командира 3 роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 .
06 червня 2025 року з рапорту тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу заступника командира батальйону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_3 № 9766 стало відомо про можливий факт переплати грошового забезпечення солдату резерву взводу резерву роти рядового складу військової частини НОМЕР_1 - солдату ОСОБА_2 .
У зв`язку з викладеним, 06.06.2025 за наказом №2997 командира військової частини НОМЕР_1 призначено службове розслідування за фактом можливої переплати грошового забезпечення військовослужбовцям.
Результати службового розслідування були оформлені наказом № 3530 від 18 липня 2025 року командиром військової частини НОМЕР_1 з адміністративно-господарської діяльності "Про результати службового розслідування".
Згідно з вказаним наказом, встановлено, що у зв`язку з несвоєчасною подачею рапорту командиром роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 , капітаном ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було виплачено грошове забезпечення за період з 09 листопада 2024 року по березень 2025 року в сумі 100 426 грн. (сто тисяч чотириста двадцять шість гривень). Зазначені виплати визнано неправомірними та такими, що завдали матеріальних збитків державі в особі військової частини НОМЕР_1 , відповідно до Закону України "Про матеріальну відповідальність" від 03.10.2019 №160-ІХ.
За результатами проведеного службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2025 №2997, було складено акт службового розслідування від 16 липня 2025 року.
Згідно з актом службового розслідування, встановлено що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.09.2024 № 258 солдата ОСОБА_2 було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення та призначено на посаду солдата резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу.
Надалі, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.10.2024 №283, ОСОБА_2 солдата військової частини НОМЕР_1 , було визнано таким, що вибув до Комунального некомерційного підприємства "Гощанська багатопрофільна лікарня" у зв`язку з направленням на лікування. З цієї дати, а саме з 15 жовтня 2024 року, його було знято з продовольчого забезпечення на підставі рапорту позивача (вх. №5581 від 15.10.2024).
30.05.2025 року солдат ОСОБА_2 вважається таким, що самовільно залишив частину у зв`язку з неприбуттям із лікувального закладу, та з цієї дати знятий з усіх видів забезпечення, у тому числі фінансового та речового відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.05.2025 № 5876. Правовою підставою для видання цього наказу зазначено: довідку про факт самовільного залишення частини № НОМЕР_2 від 30.05.2025 року та рапорт командира 2 роти резерву рядового складу капітана ОСОБА_4 .
Як убачається з матеріалів службового розслідування, солдат ОСОБА_2 був напрвлений з підрозділу позивача для проходження базової загальновійськової підготовки до 1-ї зведеної роти, а згодом він був госпіталізований до Комунального некомерційного підприємства "Гощанська багатопрофільна лікарня", проте без належного повідомлення командування не повернувся до частини після завершення лікування, що відповідно кваліфіковано як самовільне залишення частини.
На підставі встановлених обставин, викладених у матеріалах службового розслідування, встановлено, що в період з 09 листопада 2024 року по березень 2025 року, під час перебування капітана ОСОБА_1 на посаді командира роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 , солдату ОСОБА_2 безпідставно нараховувалося та виплачувалося грошове забезпечення у сумі 100 426 гривень.
У зв`язку з цим, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 №156 від 31.05.2025, командира роти резерву рядового складу капітана ОСОБА_1 було притягнуто до повної матеріальної відповідальності за завдану державі шкоду в розмірі 100 426 гривень, відшкодування якої здійснюватиметься шляхом щомісячного утримання з його грошового забезпечення у розмірі до 20% до повного погашення збитків.
Вважаючи протиправним наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 18.07.2025 №3530 "Про результати службового розслідування", позивач звернувся до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною 4 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних сил України" від 24.03.1999 за №551-XIV затверджений Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Згідно зі статтею 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Статтею 48 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: зауваження; догана; сувора догана; позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); пониження в посаді; пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Згідно положень статей 83-86 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби. 
Судом встановлено, що з метою встановлення причин та умов можливої переплати грошового забезпечення солдату резерву взводу резерву роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_2 , відносно ОСОБА_1 було проведене службове розслідування. 
За результатами проведеного службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2025 №2997, було складено акт службового розслідування від 16 липня 2025 року.
Згідно з актом службового розслідування, встановлено що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.09.2024 № 258 солдата ОСОБА_2 було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення та призначено на посаду солдата резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу. Надалі, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.10.2024 №283, ОСОБА_2 солдата військової частини НОМЕР_1 , було визнано таким, що вибув до Комунального некомерційного підприємства "Гощанська багатопрофільна лікарня" у зв`язку з направленням на лікування. З цієї дати, а саме з 15 жовтня 2024 року, його було знято з продовольчого забезпечення на підставі рапорту позивача (вх. №5581 від 15.10.2024). 30.05.2025 року солдат ОСОБА_2 вважається таким, що самовільно залишив частину у зв`язку з неприбуттям із лікувального закладу, та з цієї дати знятий з усіх видів забезпечення, у тому числі фінансового та речового відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.05.2025 № 5876. Правовою підставою для видання цього наказу зазначено: довідку про факт самовільного залишення частини № НОМЕР_2 від 30.05.2025 року та рапорт командира 2 роти резерву рядового складу капітана ОСОБА_4 . Як убачається з матеріалів службового розслідування, солдат ОСОБА_2 був направлений з підрозділу позивача для проходження базової загальновійськової підготовки до 1-ї зведеної роти, а згодом він був госпіталізований до Комунального некомерційного підприємства "Гощанська багатопрофільна лікарня", проте без належного повідомлення командування не повернувся до частини після завершення лікування, що відповідно кваліфіковано як самовільне залишення частини. На підставі встановлених обставин, викладених у матеріалах службового розслідування, встановлено, що в період з 09 листопада 2024 року по березень 2025 року, під час перебування капітана ОСОБА_1 на посаді командира роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 , солдату ОСОБА_2 безпідставно нараховувалося та виплачувалося грошове забезпечення у сумі 100 426 гривень. У зв`язку з цим, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 №156 від 31.05.2025, командира роти резерву рядового складу капітана ОСОБА_1 було притягнуто до повної матеріальної відповідальності за завдану державі шкоду в розмірі 100 426 гривень, відшкодування якої здійснюватиметься шляхом щомісячного утримання з його грошового забезпечення у розмірі до 20% до повного погашення збитків.
Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі", умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:
1) наявність шкоди;
2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним
виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;
3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;
4) вина особи в завданні шкоди.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 6 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі", особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій. Так, обов`язок командира роти, щодо обліку особового складу в перше чергу визначений Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до якого, командир роти (корабля 4 рангу) зобов`язаний вести встановлений облік занять з бойової підготовки та облік особового складу роти (корабля), знати чисельність (наявність і відсутність) особового складу за списком, а також наявність і стан озброєння, боєприпасів, техніки, пального та інших матеріальних засобів (абзац 21 статті 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).
Відповідно до абзацу 13 статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, командир (начальник) зобов`язаний: проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові), зокрема, про факт самовільного залишення військової частини (неповернення з лікувального закладу тощо).
Відповідно до підпункту 6 пункту 13 Розділу І Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.09.2022 року №280, організація обліку особового складу у підрозділах військових частин покладається на командирів цих підрозділів.
Відповідно до підпунктів 1, 2 та 5 пункту 14 Розділу І Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.09.2022 року №280, з метою організації обліку особового складу командири (начальники) зобов`язані: здійснювати контроль за обліком особового складу та періодично перевіряти укомплектованість військ (сил); здійснювати контроль за обліком особового складу та періодично перевіряти укомплектованість військ (сил); контролювати правильне відображення чисельності особового складу в облікових документах і своєчасне надання донесень про склад і чисельність військ (сил); забезпечувати командування відомостями щодо складу військ (сил), кількісними і якісними показниками їх укомплектованості.
Суд зазначає, що в своїх поясненнях капітан ОСОБА_1 не заперечував, що військовослужбовець ОСОБА_2 проходив службу в його підрозділі.
Посилання позивача, що солдат ОСОБА_2 був направлений з підрозділу для проходження базової загальновійськової підготовки до 1-ї зведеної роти, суд відхиляє як безпідставне, оскільки матеріали справи не містять підтверджуючих документів.
Як убачається з матеріалів службового розслідування, солдат ОСОБА_2 був госпіталізований до Комунального некомерційного підприємства "Гощанська багатопрофільна лікарня", проте без належного повідомлення командування не повернувся до частини після завершення лікування.
В свою чергу, матеріали справи не містять доказів, що позивачем вчинялися активні дії щодо контролю за обліком особового складу, зокрема, за фактом неповернення до військової частини після завершення лікування ОСОБА_2 . 
Щодо твердження позивача про недотримання медичною службою своїх обов`язків, суд зазначає, що стаття 110-1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, яка визначає посадові обов`язки начальника медичного пункту не передбачає обліку особового складу, який перебуває на лікуванні.
Щодо посилання позивача, що відповідальність за нарахування ОСОБА_2 грошового забезпечення лежить на начальнику фінансового органу, суд зазначає наступне.
Відповідно до абзацу 5 пункту 8 Розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженог наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир). Відповідно до пункту 15 Розділу І Порядку виплати грошового забезпечення, грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.
Як вбачається з пояснень начальника адміністративної групи військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_5 – до щомісячних наказів про виплату грошового забезпечення включаються військовослужбовці, крім тих по яким командиром роти був поданий рапорт про зняття з усіх видів забезпечення (в тому числі фінансового). Такий рапорт подається командиром підрозділу, зокрема, коли військовослужбовець самовільно залишив військову частину (не прибув з лікування, відпустки, відрядження).
Отже, суд зазначає, що начальник фінансової служби під час виплати грошового забезпечення ОСОБА_2 керувався відповідними наказами командира військової частини, які формувалися відповідно до поданих командирами підрозділів рапортів за результатами здійснення командирами підрозділів обліку особового складу.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що службовим розслідуванням на підставі якого прийнято спірний наказ від 18.07.2025 №3530 "Про результати службового розслідування" правомірно встановлено наявність шкоди, що була виражена у виплаті грошового забезпечення підпорядкованому позивачу військовослужбовцю у розмірі 100 426 гривень (сто тисяч чотириста двадцять шість гривень) за період, коли вказаному військовослужбовцю грошове забезпечення не мало виплачуватися, що підтверджується довідкою про надмірно нараховані доходи солдату ОСОБА_2 , було встановлено наявність протиправної поведінки – неналежного обліку підлеглого позивачу особового складу, наявність вини, що була виражена у формі необережності (яка виражена одним з її видів - недбалістю) та причинний зв`язок між протиправною поведінкою ОСОБА_1 і завданою шкодою. 
Установлені судом обставини підтверджують, що під час проведення службового розслідування встановлено всі необхідні елементи для застосування матеріальної відповідальності: наявність шкоди, протиправну поведінку позивача у формі невиконання або неналежного виконання службових обов`язків, причинний зв`язок між цією поведінкою та заподіяною шкодою, а також вину позивача.
Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 27 січня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 ) 
Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 ) 

Суддя       С.А. Борискін