РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2026 року 	м. Рівне	№460/21910/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Міністерства оборони України в особі комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій 	
 	про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -	

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України в особі комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (далі – відповідач, Комісія), в якому просить суд:
визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України в особі комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій щодо не надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій;
зобов`язати Міністерство оборони України в особі комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій на підставі поданих документів надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій;
зобов`язати Міністерство оборони України в особі комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій видати ОСОБА_1 посвідчення учасника бойових дій встановленого законодавством зразка.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при розгляді питання щодо надання позивачу статусу учасника бойових дій комісією Міністерства оборони України запропоновано надати належним чином завірені копії документів, які було надано до Тернопільського міськрайонного суду на підставі яких було прийнято рішення про встановлення факту, а саме: витягу з наказу командира ВЧ про виїзд у складі групи на розмінування; акт виконання робіт по розчистці місцевості від вибухонебезпечних речовин (бойових мін) у воєнний і повоєнний час. Однак, зазначені документи позивач позбавлений можливості надати, оскільки вони втрачені, а обов`язку зберігати вказані документи законодавець не покладає. Вказав, що Комісією не взято до уваги долучене рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06.12.2006, яким встановлено факт, що має юридичне значення, чим порушено Закон України «Про судоустрій та статус суддів», який п.2 ст. 13 регламентує, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Просив позов задовольнити повністю.
Ухвалою суду від 01.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Ухвалою від 13.01.2026 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про передачу справи на розгляд до іншого суду.
Відзив відповідачем не подано, а відтак у відповідності до вимог ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.
З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, судом встановлено наступне.
06 та 07 травня 2001 року, при виконанні службових обов`язків під час проходження військової служби, ОСОБА_1 приймав участь у розмінуванні та знищенні вибухонебезпечних предметів на території Тернопільської області.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 06.12.2006 встановлено факт, що має юридичне значення, а саме того, що ОСОБА_1 06 травня 2001 року приймав участь у розмінуванні ділянки поля с.Білокриниця Підгаєцького району Тернопільської області, знешкодженні вибухонебезпечних предметів та 07 травня 2001 року приймав участь у знешкодженні в с.Купчинці Козівського району Тернопільської області вибухонебезпечних предметів. Вказане рішення набрало законної сили.
25 червня 2025 року ОСОБА_1 письмово звернувся до Міністерства оборони України з проханням надати статус учасника бойових дій на підставі вищезазначеного рішення.
Комісія Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та вирішення спірних питань щодо зарахування окремих періодів служби та вислуги років листом повідомила, що згідно п. 19 «Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та вирішенні спірних питань щодо зарахування окремих періодів служби до вислуги років, затвердженого наказом Міністра оборони України № 369 від 10.11.2022 року, зареєстрованому у Міністерстві юстиції України за № 1441/38777, «у разі встановлення судом факту участі особи в бойових діях чи інших подіях, що надає право на визнання її учасником бойових дій, учасником війни, відповідно до частини першої статті 6 та статті 9 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", таке рішення суду є підставою для визнання особи учасником бойових дій, учасником війни. Рішення стосовно визнання особи учасником бойових дій, учасником війни на підставі рішення суду приймається Комісією протягом тридцяти робочих днів з дати отримання заяви особи із документами, на підставі яких судом було прийнято таке рішення.» Запропоновано надати належним чином завірені копії документів, які було надано до Тернопільського міськрайонного суду на підставі яких було прийнято рішення про встановлення факту.
У серпні 2025 року ОСОБА_2 отримав копію запиту від Головного управління соціальної підтримки Міністерства оборони України до Тернопільського міськрайонного суду про надання належним чином оформлених документів, які стали підставою для прийняття рішення щодо встановлення юридичного факту стосовно позивача.
Листом від 22.08.2025 №2-о-325/2006 Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області повідомив, що матеріали справи №2-0-325/2006 про встановлення факту, що має юридичне значення стосовно ОСОБА_1 знищено відповідно Переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строків зберігання затвердженого наказом Державної судової адміністрації №1087 від 07.12.2017.
25.08.2025 ОСОБА_1 повторно звернувся з листом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про задоволення прохання, викладеного у заяві від 25.06.2025. До вказаного листа позивачем долучено лист-відповідь від 22.08.2025 №2-о-325/2006 Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.
В подальшому, листом Головного управління соціальної підтримки Міністерства оборони України від 30.10.2025 №220/13/26715 позивачу запропоновано додатково надати: належним чином завірені копії документів, які було надано до Тернопільського міськрайонного суду на підставі яких було прийнято рішення про встановлення факту, витягу з наказу командира ВЧ про виїзд у складі групи на розмінування; акт виконання робіт по розчистці місцевості від вибухонебезпечних речовин (бойових мін) у воєнний і повоєнний час. Лише після надходження вищезазначених документів заява буде розглянута на Комісії встановленим порядком.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не надання статусу учасника бойових дій, позивач звернувся до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частинами 3, 4 ст. 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 за № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551-ХІІ).
Згідно із ст. 5 Закону № 3551-ХІІ учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 6 Закону № 3551-ХІІ учасниками бойових дій визнаються особи, які у складі груп піротехнічних робіт (груп розмінування) залучалися до безпосереднього виконання завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів на території України, та особи, які на мінних тральщиках брали участь у траленні бойових мін у територіальних і нейтральних водах у воєнний і повоєнний час.
У відповідності до Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та вирішення спірних питань щодо зарахування окремих періодів служби до вислуги років, затвердженого наказом Міністерства оборони України 10.11.2022 №369, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.11.2022 комісії утворюються, зокрема, у Міністерстві оборони України - з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та вирішення спірних питань щодо зарахування окремих періодів служби до вислуги років.
На Комісію Міноборони покладається вирішення питань про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та вирішення спірних питань щодо зарахування окремих періодів служби до вислуги років:
1) учасниками бойових дій:
відповідно до пунктів 1-5, 7-18 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;
відповідно до пункту 19 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» осіб (окрім іноземців та осіб без громадянства) із числа:
військовослужбовців Збройних Сил України, які набули право на отримання статусу учасника бойових дій під час проходження військової служби в структурних підрозділах апарату Міноборони, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях безпосереднього підпорядкування Міноборони;
звільнених зі Збройних Сил України, які набули право на отримання статусу учасниками бойових дій під час проходження військової служби в структурних підрозділах апарату Міноборони, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях безпосереднього підпорядкування Міноборони.
Комісії розглядають заяви (документи), клопотання стосовно визнання учасниками бойових дій, учасниками війни відповідно до пунктів 1-5, 7-18, 20, 22-24 частини першої статті 6 та пунктів 7, 13 статті 9 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», подані особами, командирами (начальниками) військових частин (органів, підрозділів) або іншими керівниками підприємств, установ та організацій, а в разі: необхідності - самостійно або через відповідні підрозділи служб персоналу (кадрових центрів), соціального забезпечення територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки надсилає запити до відповідних архівних установ (за потреби), про що повідомляють заявника; надходження документів, розгляд яких не належить до повноважень Комісій, визначених пунктами 6-13 цього Положення,- повертають їх суб`єкту звернення з відповідними роз`ясненнями, без винесення таких документів на розгляд Комісії; виявлення розбіжностей або неточностей у наданих документах – повертають їх до військових частин (органів, підрозділів), установ, організацій та підприємств чи особисто заявникам разом з письмовим обґрунтуванням з метою подальшого доопрацювання та повторного подання на розгляд Комісії протягом 10 календарних днів.
Комісії приймають рішення про визнання осіб учасниками бойових дій на підставі таких документів: для військовослужбовців, які у складі груп розмінування залучалися до безпосереднього виконання завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів на території України, або які на мінних тральщиках брали участь у траленні бойових мін у територіальних і нейтральних водах у воєнний і повоєнний час: заява військовослужбовця (особи, звільненої з військової служби) або клопотання командира (начальника); копія посвідчення спеціаліста з розмінування відповідного зразка; витяг із наказу командира військової частини про допуск особового складу до дій у складі груп (відділень) розмінування (тралення бойових мін) на календарний рік; витяг із наказу командира військової частини про виконання робіт щодо знешкодження та (або) знищення вибухонебезпечних предметів, виявлених на території військової частини (найменування військової частини); акт виконаних робіт з розмінування місцевості (акваторії, об`єкта) від вибухонебезпечних предметів (знешкодження та (або) знищення виявлених вибухонебезпечних предметів).
Судом встановлено, що 25 червня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони України з проханням надати статус учасника бойових дій на підставі п.11 ч.1 ст.6 Закону № 3551-ХІІ. До вказаної заяви, позивачем додано рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06.12.2006, яким встановлено факт, що має юридичне значення, а саме того, що ОСОБА_1 06 травня 2001 року приймав участь у розмінуванні ділянки поля с.Білокриниця Підгаєцького району Тернопільської області, знешкодженні вибухонебезпечних предметів та 07 травня 2001 року приймав участь у знешкодженні в с.Купчинці Козівського району Тернопільської області вибухонебезпечних предметів.
В подальшому Комісія Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та вирішення спірних питань щодо зарахування окремих періодів служби та вислуги років листом повідомила, що згідно п. 19, «Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та вирішенні спірних питань щодо зарахування окремих періодів служби до вислуги років, затвердженого наказом Міністра оборони України № 369 від 10.11.2022 року, зареєстрованому у Міністерстві юстиції України за № 1441/38777, «у разі встановлення судом факту участі особи в бойових діях чи інших подіях, що надає право на визнання її учасником бойових дій, учасником війни, відповідно до частини першої статті 6 та статті 9 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", таке рішення суду є підставою для визнання особи учасником бойових дій, учасником війни. Рішення стосовно визнання особи учасником бойових дій, учасником війни на підставі рішення суду приймається Комісією протягом тридцяти робочих днів з дати отримання заяви особи із документами, на підставі яких судом було прийнято таке рішення.» Запропоновано надати належним чином завірені копії документів, які було надано до Тернопільського міськрайонного суду на підставі яких було прийнято рішення про встановлення факту.
Щодо вимоги відповідача надати належним чином завірені копії документів, які було надано до Тернопільського міськрайонного суду на підставі яких було прийнято рішення про встановлення факту, суд зазначає, що згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
За сталою практикою Верховного Суду, не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.
Вказане свідчить, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.
Тобто, учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, а тому суд приходить до висновку, що комісія необгрунтовано просить надати позивача належним чином завірені копії документів, які було надано до Тернопільського міськрайонного суду на підставі яких було прийнято рішення про встановлення факту.
Більше того, відповідно до п.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Суд зазначає, що враховуючи положення статті 6 Закону № 3551-XII визначальною підставою для надання статусу учасника бойових дій є не формальне подання повного пакета документів, а підтвердження факту безпосередньої участі особи в бойових діях або заходах із забезпечення оборони України. Документи виступають лише засобом доведення цієї участі, а не самостійною умовою для визнання такого статусу. Відтак, формальний підхід до розгляду поданих матеріалів, без врахування їх реального змісту та обставин, що свідчать про виконання особою завдань у зоні бойових дій, є неправомірним і суперечить меті правового регулювання законодавства у сфері захисту прав ветеранів війни.
Отже, визначальною підставою для надання статусу учасника бойових дій є не формальне подання повного пакета документів, а підтвердження факту безпосередньої участі особи, у даній ситуації у виконанні завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів на території України.
Такий підхід ґрунтується не лише на тлумаченні статті 6 Закону № 3551-XII, а й на реалізації гарантованого статтею 17 Конституції України обов`язку держави щодо соціального захисту громадян, які захищають суверенітет та територіальну цілісність України. Формальний підхід, що ігнорує доведені факти реальної участі особи в обороні держави, є неприпустимим, оскільки нівелює саму суть та мету Закону №3551-XII.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловлену в постанові від 19 листопада 2025 (справа № 560/8168/24, провадження № К/990/15111/25).
Суд зазначає, що факт про те, що позивач безпосередньо брав участь у виконанні завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів на території України підтверджується судовим рішенням від 06.12.2006 Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №2-0-325/2006 (а.с.18), а тому бездіяльність з боку відповідача, яка виразилась у не наданні позивачу статусу учасника бойових дій є протиправною та такою, що порушує його соціальні права.
З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне зобов`язати Міністерство оборони України в особі комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій на підставі поданих документів надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій та видати посвідчення учасника бойових дій встановленого законодавством зразка.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, на думку суду, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти таке, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог повністю.
Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до норм статті 139 КАС України відсутні. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України в особі комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій щодо не надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.
Зобов`язати Міністерство оборони України в особі комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій на підставі поданих документів надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій;
Зобов`язати Міністерство оборони України в особі комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій видати ОСОБА_1 посвідчення учасника бойових дій встановленого законодавством зразка.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 29 січня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 ) 
Відповідач - Міністерство оборони України в особі комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (вул. Інститутська, 21/8,м. Київ,01008, ЄДРПОУ/РНОКПП 26631956) 

Суддя       С.М. Дуляницька