ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2026 року	справа № 380/9142/25	
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гулкевич І.З., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-
встановив:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 . Позивач просить суд:
-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати добових за час перебування у відрядженні ОСОБА_1 за період часу з 09 грудня 2023 року по 07 вересня 2024 року;
-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити добові витрати за час перебування у відрядженні ОСОБА_1 за період часу з 09 грудня 2023 року по 07 вересня 2024 року;
-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2022, 2023, 2024 роки та дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2023 року по 2024 рік включно, виходячи з розміру грошового забезпечення на 07.09.2024 року;
-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2022, 2023, 2024 роки та дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2023 року по 2024 рік включно, виходячи з розміру грошового забезпечення на 07.09.2024 року;
-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за період проходження військової служби;
-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна за період проходження військової служби.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.04.2023 №66 ОСОБА_1 , призначено на посаду командира мінометного взводу старшого офіцера на мінометній батареї НОМЕР_3 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_4 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сил територіальної оборони Збройних сил України. 08 грудня 2023 року ОСОБА_1 направлено у відрядження до управління Служби безпеки України, м. Київ з 9 грудня 2023 року до окремого розпорядження на підставі: листа Голови Служби безпеки України, що підтверджується Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №348 від 08.12.2023.
ОСОБА_1 перебував у відрядженні з 09.12.2023 по 06.09.2024, що підтверджується відповідними відмітками у посвідченні про відрядження №323 від 08.12.2023. Разом з тим як під час вибуття у відрядження, так і після прибуття з відрядження Військова частина НОМЕР_1 не відшкодувала позивачу витрати на відрядження (добові). 
Крім того, військова частина НОМЕР_1 не виплатила грошову компенсацію за всі невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2022, 2023, 2024 роки та дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2023 року по 2024 рік та грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за період проходженн військової служби.
Вважаючи, що бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , порушує права та інтереси ОСОБА_1 , позивач звернувся з даним позовом до суду. 
Ухвалою суду від 12.05.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами та відповідачу запропоновано надати суду відзив на позовну заяву у п`ятнадцятиденний строк, з дня отримання цієї ухвали.
Відповідачі відзив на позовну заяви не подали.
Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 , має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, статус про отримання якого підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 від 21.11.2023.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 з 09.05.2022 по 31.05.2022 , що підтверджується Довідкою №692 від 15.08.2022.
З 01.06.2022 по 09.04.2023 ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_6 , що підтверджується Довідкою №160 від 12.08.2022 та записами у посвідченні офіцера НОМЕР_7 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.04.2023 року №66 ОСОБА_1 , призначено на посаду командира мінометного взводу старшого офіцера на мінометній батареї НОМЕР_3 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_4 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил територіальної оборони" ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сил територіальної оборони Збройних сил України, що підтверджується записами у посвідченні офіцера НОМЕР_7 та довідкою №145/р від 13.06.2023.
08 грудня 2023 року ОСОБА_1 направлено у відрядження до управління Служби безпеки України, м. Київ з 9 грудня 2023 року до окремого розпорядження на підставі: листа Голови Служби безпеки України, що підтверджується Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №348 від 08.12.2023.
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №348 від 08.12.2023 та листа Голови Служби безпеки України, ОСОБА_1 видано посвідчення про відрядження №323 від 08.12.2023.
ОСОБА_1 вибув із військової частини НОМЕР_1 09.12.2023 та прибув до управління Служби безпеки України 10.12.2023. У відрядженні перебував до 06.09.2024, цього ж дня вибув із управління Служби безпеки України та 07.09.2024 прибув до військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується відповідними відмітками у Посвідченні про відрядження №323 від 08.12.2023.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.09.2024 №263 ОСОБА_1 на підставі статті 6 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", пунктів 10 та 144 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України та Наказу Міністра оборони України №1422 від 28.08.2024 року, виключено зі списків особового складу Збройних Сил України і направлено для подальшого проходження військової служби до Служби безпеки України. 07.09.2024 позивачу видано Припис №1317/р щодо вибуття із військової частини НОМЕР_1 до Служби безпеки України, м. Київ, для подальшого проходження військової служби, а також Грошовий атестат №839, Атестат Військовослужбовця на продовольство №24. Проте, добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб понесенні у зв`язку з відрядженням) за час перебування у відрядженні військовою частиною НОМЕР_1 позивачу не виплачувались, триразовим харчуванням за рахунок держави - не забезпечувався. Позивач декілька разів усно звертався до військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати йому добових витрат за час відрядження, на свої звернення отримував відповідь, що це питання ще вирішується.
10.01.2025 ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з заявою про виплату добових за період перебування у відрядженні з 09.12.2023 по 07.09.2024 та виплати належної йому компенсації вартості за неотримане речове майно відповідно до чинного законодавства. Відповіді не отримав.
24 лютого 2025 року представник направив адвокатський запит до військової частини НОМЕР_1 щодо з`ясування підстав ненарахування та невиплати ОСОБА_1 добових витрат за час перебування у відрядженні. Відповіді не отримав.
25 березня 2025 року представник направив повторно адвокатський запит з проханням надати належним чином завірені наступні документи:
-розрахунок грошового забезпечення, довідки про складові грошового забезпечення за весь період служби у військовій частині НОМЕР_1 та грошовий атестат ОСОБА_1 ;
-витяг з наказу про зарахування до особового складу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 ;
-довідку про безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
21 квітня 2025 року, представник позивача отримав лист від військової частини НОМЕР_1 від 14.04.2025 року №2578/р у відповідь на адвокатські запити від 24.02.2025 та 25.03.2025 року, в якому командиром військової частини НОМЕР_1 повідомлено, про відсутність підстав для здійснення виплат добових витрат з наступних підстав: "Згідно інструкції про відрядження військовослужбовців затвердженої Міністерством оборони України від 20.02.2017 №105 виплата добових витрат військовослужбовцю не здійснюється за дні коли військовослужбовець забезпечувався триразовим харчуванням за рахунок держави. Згідно листа Міністерства оборони від 20.05.2022 №9696 приймаюча сторона повинна забезпечити зарахування на продовольче забезпечення військовослужбовців, які прибули у службове відрядження, у разі неможливості забезпечити військовослужбовців, які прибули у відрядження триразовим харчанням потрібно письмово повідомити командира військової частини, з якої військовослужбовці прибули у відрядження, із зазначенням причин.". Також відмовлено у грошовій компенсації вартості за неотримане речове майно ОСОБА_1 : "Відповідно до пункту 17 розділу ІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232 передбачено, що мобілізовані військовослужбовці звільняються в запас в тій формі одягу, що знаходилась в їх особистому користуванні, при цьому предмети речового майна, які не були видані (незалежно від причин), під час звільнення не видаються. Таким чином військова частина видає довідку про вартість речового майна з нульовим розрахунком."
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати витрат на відрядження, грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки, грошової компенсації за неотримане речове майно, позивач звернувся з відповідним позовом до суду. 
При прийнятті рішення суд виходив з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист і членів їх сімей" визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 1-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист і членів їх сімей" законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.
Статтею 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист і членів їх сімей" визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Статтею 2 зазначеного Закону визначено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України. Відповідно до ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до пункту 6 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з відрядженням в інші населені пункти, військовослужбовцям відшкодовуються витрати на відрядження в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Особливості направлення військовослужбовців Збройних Сил України у відрядження в межах України та механізм відшкодування витрат на відрядження визначено Інструкцією про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 №105 (далі - Інструкція - № 105).
Абзац 1 пункту 10 Інструкції №105 зазначає, що окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням). 
Відповідно до абзацу 11 пункту 24 Інструкції №105 виплата добових військовослужбовцям не здійснюється за дні, коли вони (у передбачених законодавством випадках) забезпечуються триразовим харчуванням за рахунок держави, а також за період, коли відрядженому здійснюються польові виплати (морське грошове забезпечення).
Відповідно до підпункту 1.1. пункту 1 "Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час", затвердженого наказом Міністерства оборони України від 09.12.2002 №402 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.12.2002 за № 992/7280; далі Положення №402) військовослужбовці, які прибули у військову частину в відрядження, зараховуються на продовольче забезпечення наказом командира військової частини.
З метою недопущення фінансових порушень під час направлення військовослужбовців у відрядження під час дії воєнного стану, на підставі вимог заступника Міністра оборони України №9696/з від 20.05.2022, військовослужбовці, під час направлення у відрядження під час дії воєнного стану забезпечуються:
-видачею продовольчих атестатів (або добовим польовим набором продуктів (повсякденним набором сухих продуктів);
-зарахуванням на продовольче забезпечення із забезпеченням триразовим харчуванням.
У разі неможливості забезпечити військовослужбовців, які прибули у відрядження триразовим харчуванням, командування частини повинно надіслати повідомлення командиру військової частини, з якої військовослужбовці прибули у відрядження, із зазначенням причин. 
За змістом пункту 13 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних кошті" в визначено, що особливості направлення у відрядження військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, а також інших працівників органів внутрішніх справ, осіб рядового і начальницького складу, які проходять службу в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, органах і підрозділах цивільного захисту, визначаються за погодженням з Міністерством фінансів відповідно Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Службою безпеки,Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, а осіб начальницького складу Державної фельд`єгерської служби Міністерством інфраструктури, працівників дипломатичної служби України, направленим у довготермінове відрядження, - Міністерством закордонних справ.
Для покриття особистих витрат під час відрядження військовослужбовцям здійснюються виплата добових; відшкодування витрат на найм житлового приміщення за час перебування у такому відрядженні; відшкодування вартості проїзду до місця відрядження та назад.
Виплата добових та відшкодування витрат на найм житлового приміщення здійснюються за наявності на посвідченні про відрядження засвідчених печаткою відміток про дати прибуття військовослужбовця в пункт (пункти) відрядження та вибуття з нього (з них) (п. 20 Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 № 105).
У відповідності до п.1.1 Інструкції про порядок відшкодування військовослужбовцям Збройних Сил України витрат на службові відрядження в межах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 29 серпня 2011 року №530, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 вересня 2011 року №1115/19853 (далі Інструкція №530) визначено, що службовим відрядженням вважається поїздка військовослужбовця за розпорядженням командира або начальника на певний строк в іншу місцевість для виконання службового завдання поза пунктом постійного або тимчасового розквартирування військової частини (підрозділу), у якій військовослужбовець проходить службу. Для покриття особистих витрат під час відрядження військовослужбовцям здійснюються виплата добових та відшкодування витрат на наймання житлового приміщення, а також на проїзд до місця відрядження та назад.
Також, пунктом 1.11 Інструкції №530 встановлено, що виплата добових та відшкодування витрат на наймання житлового приміщення проводяться за наявності на посвідченні про відрядження засвідчених печаткою відміток про дати прибуття військовослужбовця в пункт (пункти) відрядження та вибуття з нього (з них). Відмітки завіряються: у військових частинах - підписом командира військової частини або начальника штабу, а в установах, на підприємствах і в організаціях та інших органах виконавчої влади - підписом посадової особи, на яку покладено обов`язок відмічати посвідчення про відрядження.
При цьому, згідно з п.1.4 Інструкції №530 забороняється провадити виплату добових та відшкодовувати витрати на наймання житлового приміщення за посвідченнями про відрядження, виданими з порушенням порядку їх оформлення, встановленого законодавством України.
За відсутності в посвідченні про відрядження засвідчених печаткою відміток про дати прибуття військовослужбовця в пункт (пункти) відрядження та вибуття з нього (з них) добові не виплачуються (п.1.12 Інструкції №530).
Згідно п.6 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №98 строк одного відрядження визначається керівником, але не може перевищувати в межах України 30 календарних днів, за кордон 60 календарних днів, крім випадків, зазначених в абзацах другому - шістнадцятому цього пункту.
Строк відрядження військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу та працівників, які в особливий період направляються в межах України в райони воєнних (бойових) дій для участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, а також здійснення заходів із забезпечення правопорядку на деокупованих територіях та на державному кордоні, не повинен перевищувати період здійснення таких заходів.
Згідно п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №98 установлено, що державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів відшкодовуються витрати на оплату вартості проживання у готелях (мотелях), інших житлових приміщеннях.
Відповідно до п. 3 Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, яка затверджена Наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 №105, рішення про направлення військовослужбовців у відрядження оформляється відповідним наказом, в якому зазначаються: пункт призначення; найменування військової частини (установи, організації), куди відряджається військовослужбовець; строк та терміни відрядження; мета відрядження.
Суд зазначає, що вказаною нормою визначено вичерпний перелік. Зазначення додаткової інформації не передбачено.
Згідно п. 6 Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, яка затверджена Наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 №105, Військова частина (установа, організація), що відряджає військовослужбовця, забезпечує його коштами для здійснення поточних витрат під час відрядження (авансом). Аванс відрядженому військовослужбовцю перераховується в безготівковій формі на відповідний рахунок для використання із застосуванням платіжних карток.
Відповідно до п. 9 Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, яка затверджена Наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 №105, підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг та Податкового кодексу України.
Судом не встановлені підстави, передбачені п. 24 Інструкції №105, за яких виплата добових військовослужбовцю під час відрядження не мала здійснюватися.
Суд зазначає, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.05.2023 (по стройовій частині) позивач був зарахований на продовольче забезпечення з сніданку 13.03.2023 та знятий з продовольчого забезпечення з сніданку 08.09.2024 (наказ від 07.09.2024 №263).
Так, відповідно до посвідчення про відрядження від 08.12.2023 №323 ОСОБА_1 перебував у відрядженні у періоди з 09.12.2023 по 06.09.2024. 
Суд зауважує, що в посвідченні містяться відповідні зазначення про вибуття та прибуття особи у відрядження. При цьому, в посвідченні про відрядження ОСОБА_1 не вказано про забезпечення позивача триразовим харчуванням.
На думку суду, після повернення з відрядження саме Військова частина НОМЕР_1 повинна була виплатити позивачу добові за час відрядження в розмірі, визначеному чинним законодавством на час відрядження, за кожну добу відрядження. Однак доказів оплати добових (грошових коштів) за час перебування у відрядженні відповідачем суду не подано та судом таких доказів не здобуто. Така бездіяльність, на думку суду, є протиправною. 
Водночас, вирішуючи даний спід по суті, суд враховує, що сума добових витрат на відрядження в межах України визначена в додатку 1 постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних кошті", а обов`язок їх нарахування та виплати покладено на відповідача. Тому суд не може втручатись у його компетенцію та присвоювати функції зазначеного органу. 
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну основна відпустку за 2022-2024 роки; грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2023-2024 роки, суд зазначає наступне.
Абзацом третім п. 14 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист і членів їх сімей" передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Відповідно до пункту 5 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом Міністерства оборони україни від 07.06.2018 №260, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення.
Відповідно до п. 6-7 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженого Указом Президента України від 10.12.2018 №1153/2008, початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу". Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Також, пунктом 10 Положення №1153/2008 встановлено, що військовослужбовці можуть бути направлені для проходження військової служби до інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - інші військові формування) з виключенням їх зі списків особового складу Збройних Сил України, а військовослужбовці інших військових формувань можуть бути прийняті до Збройних Сил України із зарахуванням їх до списків особового складу Збройних Сил України.
Встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України (пункт 12 Положення).
Відповідно до положень пункту 34 Положення, контракт припиняється (розривається):
у день закінчення строку контракту;
у день набрання чинності новим контрактом - у разі зміни військовослужбовцем одного виду військової служби на інший;
у день, зазначений у наказі командира (начальника) військової частини по стройовій частині про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (у разі дострокового припинення (розірвання) контракту, звільнення з військової служби або направлення для проходження військової служби до іншого військового формування з виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України);
у день набрання чинності контрактом про навчання у разі вступу особи рядового складу, сержантського та старшинського складу, яка проходить військову службу за контрактом, до вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти;
у день, що настає після дня смерті (загибелі) військовослужбовця або дня визнання його судом безвісно відсутнім чи оголошення померлим;
у день видачі свідоцтва про смерть військовослужбовця на підставі проведеної генетичної експертизи, якщо військовослужбовця не було визнано судом безвісно відсутнім чи оголошено померлим.
Поряд з цим пункт 35 Положення визначає, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення):
1) за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених підпунктами ""а - "г", "д", "е", "є","з"-"й" "л" та "о" пункту 1 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";
Під час дії особливого періоду контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби за рішенням командування військової частини у період:
після закінчення строку проведення мобілізації та до моменту введення воєнного стану - на підставах, передбачених пунктом 2 (крім підстав, передбачених підпунктами "ґ", "й" та "к") частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"; 
протягом строку проведення мобілізації та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації - на підставах, передбачених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";
2) за бажанням військовослужбовця - за наявності підстав, передбачених підпунктами "а", "б", "в", "ґ", "ж", "к" пункту 1, а в особливий період (крім строку проведення мобілізації та дії воєнного стану) - за наявності підстав, передбачених підпунктами "а", "б", "в", "ґ", "й" та "к" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Отже, припинення (розірвання) контракту у зв`язку з направленням військовослужбовця для проходження військової служби до іншого військового формування з виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України, обумовлює виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, але не є свідченням його звільнення з військової служби.
Як вбачається з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.09.2024 №363 позивача виключено зі списків особового складу Збройних Сил України та направлено для подальшого проходження служби до Служби Безпеки України.
Отже, позивача не було звільнено з військової служби, а лише переведено до іншого формування.
За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
Щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошової компенсації за неотримане речове майно, то суд зазначає наступне.
Згідно із ч. 1 ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист і членів їх сімей" забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178), пунктами 2, 3 якого визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Відповідно до абз. 1, 3 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання, а також, на день виключення зі списків особового складу військової частини, має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.
Завдання, організація та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі - військовослужбовці) визначаються Інструкцією про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженою наказом Міністерства оборони України №232 від 29.04.2016, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за №767/28897 (далі - Інструкція №232).
Відповідно до пункту 19 розділу ІІ Інструкції №232, у разі вибуття зі складу військової частини, з`єднання, виду Збройних Сил, ОК, ВМС окремим військовослужбовцям, командам, підрозділам, військовим частинам, з`єднанням видається атестат на речове майно, який є основним документом для зарахування на речове забезпечення за новим місцем служби (дислокації). В атестаті відображається забезпеченість речовим майном, а також вказуються номер і дата видачі атестата на льотно-технічне обмундирування, якщо воно було видане військовослужбовцю (команді, підрозділу, військовій частині, з`єднанню).
Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Інструкції №232 військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.
Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.
Перелік предметів речового майна із визначенням закупівельної вартості на початку кожного року структурний підрозділ Міністерства оборони України, відповідальний за формування та виконання бюджетної програми (підпрограми) надає до ЦУРЗ.
Зі змісту наведених норм слідує, що отримання військовослужбовцем довідки про вартість речового майна, що належить до видачі є підставою для нарахування останньому, за його бажанням, грошової компенсації за речове майно, яке не було отримане під час проходження служби.
Отже, право військовослужбовця на отримання довідки про вартість речового майна, що належить до видачі нерозривно пов`язано з правом на отримання грошової компенсації за речове майно, яке не було отримане під час проходження служби.
Також суд зазначає, що форма довідки чітко визначена Порядком №178.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.09.2024 №363 позивача виключено зі списків особового складу Збройних Сил України та направлено для подальшого проходження служби до Служби Безпеки України.
Разом з тим, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження подання позивачем рапорту про видачу довідки про вартість недоотриманого речового майна до військової частини та реєстрації рапорту службою діловодства відповідача.
Оскільки позивач не отримував довідки про вартість речового майна та не звертався до відповідача, на її підставі, за компенсацією, у відповідача не виникло обов`язку видавати відповідний наказ для здійснення нарахування та виплати вартості речового майна.
Відтак, суд зазначає, що посилання позивача на протиправну бездіяльність військової частини не знаходить свого підтвердження виходячи з наявних в матеріалах справи доказів.
За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінивши докази, які є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України "Про судовий збір", при зверненні з цим позовом до суду його не сплачував, а тому розподіл судового збору на підставі статті 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд -

ухвалив: 

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 добових за час перебування у відрядженні з 09.12.2023 по 07.09.2024.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 добових за час перебування у відрядженні з 09.12.2023 по 07.09.2024 відповідно до наказу Міністерства оборони України від 20.02.2017 №105 (зі змінами) "Про затвердження Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України" та постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №98 (зі змінами) "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів".
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

V 4 ? > 2 V 4 = > 4 > ? C = : B C 19 @ > 7 4 V ; C = A B @ C : F V W !232, C @ 0 7 V 2 8 1 C B B O 7 V A : ; 0 4 C 
Суддя	Гулкевич Ірена Зіновіївна