"21" січня 2026 р. Справа № 370/3003/25 
Провадження № 2-а/370/24/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2026 року с-ще Макарів
Макарівський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Бізяєвої Н.О.
за участі секретаря судового засідання Гребінської Н.П. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-ще Макарів, в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2025 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просив скасувати постанову № 5658/3 від 19.09.2025 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, провадження у справі закрити.
В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що позивач є директор філії «Макарівська птахофабрика» Приватної науково-виробничої компанії «Інтербізнес». 12.09.2025 офіцером ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - РТЦК та СГІ) лейтенантом юстиції ОСОБА_2 на мене було складено протокол про адміністративне правопорушення ЛЗ 5658/3 від 12.09.2025 (далі — Протокол). Зі змісту Протоколу вбачається, що від Філії до РТЦК та СГІ ке було подано відомості (звіт) про наявність на Філії транспортних засобів і техніки, їх технічний стан, чим допустив правопорушення, передбачене частиною ч. З ст. 210-1 КУлАГі, яке вчинене в особливий період. Також своїми діями (бездіяльністю) порушив норми Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України зід 16.05.2024 № 560. З твердженнями, зазначеними в Протоколі, не згоден. В ході розгляду адміністративної справи мною були надані пояснення про те, ще Відповідно до п. 15 Положення про військово-транспортний обов`язок обов`язок подавати інформацію до ТЦК та СП покладено виключно на керівників підприємств - юридичних осіб Відокремлені підрозділи (філії, представництва) не є юридичними особами, а їх керівники лише на підставі довіреності та положення, затвердженого головним підприємством Обов`язок подання інформації про наявність транспортних засобів та техніки покладається н; керівника юридичної особи, а не на керівників її відокремлених підрозділів. Проте при винесенні рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 не було прийнято до уваги мої доводи, і як наслідок винесено постанову № 5658/3 від 19.09.2025 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАГІ про притягнення мене до адміністративної відповідальності.
Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 10 жовтня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.
Позивач в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача, в якій зазначено клопотання про закриття провадження по даній справі.
18.12.2025 року на аресу суду від представника відповідача надішли письмові пояснення, відповідно яких, останній наголошував, що директор «Макарівська птахофабрика» гр. ОСОБА_1 жодного разу не подавав звіти до ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто порушив правила військового обліку в контексті військово-транспортного звітування, за що і передбачена адміністративна відповідальність за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Просив провести судове засідання без його участі.
Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, суд дійшов таких висновків.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 235 КУпАП ІНФОРМАЦІЯ_5  розглядає справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені ІНФОРМАЦІЯ_1 розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судовим розглядом встановлено, що постановою №5658/3 тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1  ОСОБА_3 по справі про адміністративне правопорушення від 19.09.2025 року притягнуто директора філії «Макарівська птахофабрика» ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за те, що порушив ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого постановою КМУ від 16.06.2024 №560, а саме: будучи керівником підприємства під час дії особливого періоду та оголошеної мобілізації не надав відомості про наявність та технічний стан транспортних засбів які рухаються за філією «Макарівська птахофабрика» ПНВК «Інтербізнес».
Частина 1 ст. 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частина 2 ст. 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частина 3 ст. 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною 1 ст. 6 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначено, що військово-транспортний обов`язок установлюється з метою задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на особливий період транспортними засобами (у тому числі водними) і технікою (далі -транспортні засоби) і поширюється на центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, у тому числі на залізниці, порти, пристані, аеропорти, нафтобази, автозаправні станції дорожнього господарства та інші підприємства, установи і організації, які забезпечують експлуатацію транспортних засобів, а також на громадян – власників транспортних засобів.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" Підприємства, установи і організації зобов`язані: планувати і здійснювати заходи щодо розробки мобілізаційних планів та підготовки до виконання покладених на них мобілізаційних завдань (замовлень) і забезпечувати поставку продукції згідно з укладеними договорами (контрактами) та надавати звіти з цих питань відповідним органам виконавчої влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування, які є замовниками мобілізаційних завдань (замовлень); у разі їх ліквідації (реорганізації) своєчасно сповіщати про це відповідні органи державної влади, інші державні органи та органи місцевого самоврядування, з якими укладено договори (контракти) на виконання мобілізаційних завдань (замовлень); здійснювати під час мобілізації заходи щодо переведення виробництва (діяльності) на функціонування в умовах особливого періоду; утримувати в належному стані техніку, будівлі, споруди та об`єкти інфраструктури, що належать для передачі в разі мобілізації Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту або призначені для спільного з ними використання у воєнний час; сприяти територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінню та/або регіональним органам Служби безпеки України, відповідним підрозділам розвідувальних органів України у їхній роботі в мирний час та в особливий період; забезпечувати своєчасне оповіщення і прибуття працівників, які залучаються до виконання обов`язку щодо мобілізації у порядку, визначеному частинами третьою - п`ятою статті 22 цього Закону, на збірні пункти шляхом вжиття відповідних інформаційних та організаційно-технічних заходів із подальшою компенсацією витрат за здійснення такого процесу з Державного бюджету України, яка здійснюється не пізніше ніж через місяць після подання відповідного звернення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; забезпечувати в разі мобілізації доставку транспортних засобів та техніки на збірні пункти та у військові частини у строк та місце, зазначені в частковому наряді; здійснювати заходи щодо підготовки до розгортання спеціальних формувань, призначених для передачі в разі мобілізації до Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, розгортання та передачі їх в особливий період згідно з мобілізаційними планами; надавати під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні та інші матеріально-технічні засоби Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту згідно з мобілізаційними планами з наступним відшкодуванням їх вартості в порядку, встановленому законом; створювати та утримувати мобілізаційні потужності, створювати і зберігати мобілізаційний резерв матеріально-технічних і сировинних ресурсів згідно з мобілізаційними завданнями (замовленнями); забезпечувати формування і ведення страхового фонду документації на продукцію мобілізаційного та оборонного призначення; вести військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів із числа працюючих, здійснювати заходи щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та в особливий період і надавати звітність з цих питань відповідним органам державної влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування в установленому порядку; надавати відповідним органам державної влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування інформацію, необхідну для планування і здійснення мобілізаційних заходів; утворювати мобілізаційні підрозділи та призначати працівників з питань мобілізаційної роботи; сприяти своїм працівникам, які є резервістами, у виконанні ними обов`язків служби у військовому резерві та своєчасному їх направленню до органів військового управління, військових частин; у разі реєстрації (перереєстрації), переобладнання чи зняття з обліку транспортних засобів, що можуть бути призначені для доукомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, подавати до відповідних органів та підрозділів, що згідно із Законом України "Про дорожній рух" здійснюють державну реєстрацію та облік транспортних засобів, документи з відміткою відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки про взяття їх на військовий облік (зняття з військового обліку).
Положення про військво- транспортний обов`язок, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 № 1921 (далі - Положення 3 1921), визначає порядок виконання військво- транспортного обов`язку для задоволення потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецзв`язку та Держспецтрансслужби (далі - військові формування) на особливий період транспортними засобами і технікою усіх типів і марок вітчизняного та іноземного виробництва, їх повернення під час демобілізації та компенсації шкоди, завданої транспортним засобам і техніці внаслідок їх залучення під час мобілізації (п. 1). Дія цього Положення поширюється на центральні органи виконавчої влади, інші державні органи, місцеві держадміністрації, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації незалежно від форми власності, а також громадян – власників транспортних засобів.
За визначенням у Законі України "Про оборону України", особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні розпочався з 17 березня 2014 року з оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію".
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває на теперішній час.
Відповідно до відкритих відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, що не заперечується сторонами, позивач гр. ОСОБА_1 є директором філії «Макарівська птахофабрика» ПНВК «Інтербізнес».
У той же час, відповідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Філія «Макарівська птахофабрика» ПНВК «Інтербізнес» є відокремлим підрозділом юридичної особи.
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, № 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (частини перша, другастатті 80 ЦК України).
Філія ти представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх утворила, і діють на підставі затвердженого нею положення або на іншій підставі, передбаченій законодавством іноземної держави, відповідно до якого утворено юридичну особу, відокремленими підрозділами якої є такі філії та представництва (третястатті 95 ЦК України).
Керівники філій та представництва призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності (пункт 4 статті 95 ЦКУ). 
Як вбачається з оскаржуваної постанови остання винесена у відновшені директора філії «Макарівська птахофабрика» приватна науково-виробничої компанії «Інтербізнес» Любарцева І.О., що суперечить ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки винесена на особу, яка не є юридичною особою.
При вирішенні питання про стягнення судового збору суд вказує наступне.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення судовий збір сплачується у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки справа, що розглядається, не є справою щодо накладення адміністративного стягнення (глава 22 КУпАП), а є адміністративною справою з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності (накладення адміністративного стягнення) (стаття 286 КАС України).
Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, що міститься в постанові від 21.01.2021 року у справі № 361/8616/19.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 543/775/17 зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України "Про судовий збір", які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.
Частиною 2 п. п. 5 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною 1 статті 4 цього Закону встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2025 відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" становив 3028,00 грн.
З позовної заяви позивача вбачається, що предметом розгляду даної справи є правомірність постанови про накладення адміністративного стягнення.
Отже, ставка судового збору за подачу позову становить 605,60 грн. Позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн., передбачений ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір". 
Отже з урахуванням ставки судового збору, за подання позову предметом розгляду якої є правомірність постанови про накладення адміністративного стягнення, суд задовльняє стягнення судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача у розмірі 605,60 грн. 
Керуючись ст. ст. 5-7, 9, 77, 90, 241-247, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Скасувати постанову н№5658/3 від19.09.2025 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, винесену ІНФОРМАЦІЯ_5 , якою на ОСОБА_1 , накладено адміністртаивне стягнення у вигляді штрафу.
Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - закрити.
Стягнути з  ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь  ОСОБА_1  судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Сторони по справі:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач:  ІНФОРМАЦІЯ_5 , ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , юридична адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя:        Н.О. Бізяєва