202/831/26
1-кп/202/989/2026
ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року   суддя Індустріального районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 розглянув у спрощеному порядку кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12026047210000012 від 07.01.2026 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянин України, маючий середню спеціальну освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого.

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений вчинив кримінальний проступок за встановлених досудовим розслідуванням обставин. 
06 січня 2026 року близько 15 години 00 хвилин, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував у квартирі за місцем свого мешкання, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . В цей час у вказаній квартирі знаходився його товариш – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час спілкування між ними виник словесний конфлікт.
В ході конфлікту у ОСОБА_2 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник умисел, спрямований на умисне спричинення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, ОСОБА_2 , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, діючи умисно, усвідомлюючи кримінально-протиправний характер своїх дій та їх наслідки, бажаючи їх настання, перебуваючи в безпосередній близькості навпроти ОСОБА_3 , своєю правою рукою стиснутою в кулак, завдав один удар в обличчя останнього, а саме в область лівої щоки. 
У результаті умисних дій ОСОБА_2 ОСОБА_3 спричинено тілесне ушкодження у вигляді садна на лівій щоці з переходом вгору на проекцію гайморової пазухи, що відповідно до висновку експерта «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6, відноситься до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
Дії ОСОБА_2 , які виразились в умисному спричиненні легкого тілесного ушкодження ОСОБА_3 , кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Ухвалою суду від 29.01.2026 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні призначений до розгляду у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.
В направленому обвинувальному акті прокурором викладено клопотання, в якому зазначено, що, враховуючи те, що підозрюваний беззаперечно визнає свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, у відповідності до положень ч. 1 ст. 302 КПК України просить суд розглянути кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Також, до обвинувального акту додано письмову заяву обвинуваченого, яку він підписав в присутності захисника – адвоката ОСОБА_4 , відповідно до якої він беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, згоден зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженнями права апеляційного оскарження вироку суду, передбаченими ч. 2 ст. 302 КПК України, згоден з розглядом обвинувального акта судом у спрощеному провадженні та без його участі. У вказаній заяві захисником підтверджено добровільність беззаперечного визнання винуватості підозрюваним, його згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акта за його відсутності.
Відповідно до заяви потерпілого ОСОБА_3 , не заперечує щодо розгляду обвинувального акта судом у спрощеному провадженні без його участі згідно ч. 2 ст. 302 КПК України.
Згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_2 не оспорює пред`явлене йому обвинувачення у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України
Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
До обвинувального акту додані матеріали досудового розслідування.
Як встановлено судом, зазначені в обвинувальному акті обставини встановлені органом досудового розслідування на підставі: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 06.01.2026 року, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_3 від 09.11.2026 року, протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_3 з фото-таблицею, який пояснив, що 06.01.2026 приблизно о 15:00 хв. він знаходився за місцем свого мешкання: АДРЕСА_2 разом із своїми товаришами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Вони спілкувались, сиділи на кухні за столом та обідали. Під час спілкування, в них з ОСОБА_7 зав`язався словесний конфлікт на побутовому підґрунті, через майнові питання. Під час конфлікту, ОСОБА_8 , піднявся на ноги, та підійшов до мене на відстані витягнутої руки, кулаком своєї правої руки завдав мені один удар по обличчю з лівої сторони по щоці. Після цього ОСОБА_7 вийшов з кухні та ми розійшлись. 06.01.2026 року я звернувся до МКЛ №6 ДМР для фіксації отриманих ушкоджень.; висновком експерта № 108е від 13.01.2026 року, відповідно до якого, у нього виявлені тілесні ушкодження: садна на лівій щоці з переходом вгору на проекцію гайморової пазухи, в термін, на який вказує обстежений, тобто
06.01.2026 року. Виявлене тілесне ушкодження відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. На підставі: п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. N?6. Встановлене тілесне ушкодження не відображає на собі
конструктивних властивостей травмуючого предмету, тому конкретизувати його
неможливо, таким могла бути й рука, стиснена в кулак, або інший тупий твердий предмет, що має аналогічні травмуючи властивості. Тілесне ушкодження розташовано в місці доступному для спричинення власноруч, однак не характерне виникненням. Встановлене тілесне ушкодження оцінено за критерієм незначних скороминущих наслідків, тому не є небезпечним для життя. Локалізація встановленого тілесного ушкодження виключає можливість його виникнення внаслідок самостійного падіння з висоти власного зросту на рівне тверде покриття. Механізм виникнення встановлених тілесних ушкоджень відповідає механізму їх спричинення, на який вказано в протоколі слідчого експерименту, проведеного 09.01.2026 року, за участі потерпілого ОСОБА_3 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 12.01.2026 року, який зазначив, що 06.01.2026 приблизно о 15:00 год. я перебувала за адресою: АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_5 . Ми перебували на кухні за столом де в цей час обідали. Між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 під час спілкування зав`язався словесний конфлікт, через грошові кошти. Хлопці спілкувались на підвищених тонах, з образами один до одного, та в цей момент ОСОБА_7 підвівся із-зі столу, та підійшовши до ОСОБА_11 поруч, кулаком своєї правої руки вдарив ОСОБА_11 по обличчю, а саме по щоці з лівої сторони, та вийшов з кухні. Після цього ОСОБА_11 звернувся до МКЛ №6 ДМР для фіксації отриманих ушкоджень.
Суд, перевіривши матеріали кримінального провадження, встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, вважає, що при проведенні досудового розслідування порушень вимог КПК України вчинено не було, право на захист підозрюваному було роз`яснено та дотримано.
Розглянувши обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку, додані до нього матеріали кримінального провадження та докази на підтвердження встановлених органом досудового розслідування обставин, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає винуватість ОСОБА_2 доведеною в межах пред`явленого обвинувачення.
Дії  ОСОБА_2 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України.
При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком.
Також, суд ураховує встановлені органом досудового розслідування обставини та докази на підтвердження встановлених органом досудового розслідування обставин та особу обвинуваченого.
Так, обвинувачений неодружений, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий.
Обставиною, яка пом`якшують покарання є – щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
Враховуючі вищенаведене, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді штрафу. 
Саме таке покарання, на думку суду, буде сприяти виправленню ОСОБА_2 .
Витрати на залучення експерта відсутні.
Речові докази суду не надавались. 
Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2  визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначити покарання у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Речові докази суду не надавались.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.
Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддя:     ОСОБА_12