Справа № 640/14799/19
	
РІШЕННЯ
іменем України

12 січня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Божук Д.А. розглянувши адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "БудіС" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська аграрна аутсорсингова компанія" звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.07.2019 № 0042671404, № 0042681404 та № 0042691404.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "Українська аграрна аутсорсингова компанія". За результатами перевірки складено акт від 20.06.2019 № 630/26-15-14-04-01-41914090, на підставі якого прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення.
Позивач не погоджується з викладеними в акті перевірки висновками та прийнятими на їх підставі податковими повідомленнями-рішеннями від 19.07.2019.
Зазначив, що висновки акту перевірки щодо придбання позивачем запчастин у ТОВ «АКРІС АГРО» без мети їх використання у власній господарській діяльності не відповідають фактичним обставинам, оскільки основним видом економічної діяльності ТОВ "Українська аграрна аутсорсингова компанія" є допоміжна діяльність у рослинництві (код КВЕД 01.61).
Так, позивач вказав, що орендував у інших суб`єктів господарювання зернозбиральні комбайни Lexion 760 Terra Track (№ C6502354, № C6502366, № C6502370, № C6502382), за допомогою яких виконував роботи зі збирання врожаю для підприємств-сільгоспвиробників. Договорами оренди, наданими під час перевірки, передбачено обов`язок позивача підтримувати технічний стан комбайнів, а також здійснювати всі види ремонтів - поточні та капітальні - за власний рахунок.
Саме з цією метою позивач у листопаді 2018 року придбав у ТОВ «АКРІС АГРО» запчастини для проведення поточних ремонтів орендованих комбайнів після завершення збору врожаю у 2018 році.
Щодо доводів контролюючого органу про те, що дефектна відомість від 25.09.2018 № 1 не відповідає формі № ВЗСГ-8, затвердженій наказом Міністерства аграрної політики України від 21.12.2007 № 929, позивач зазначив, що вказана форма застосовується для обліку встановлення дефектів сільськогосподарської техніки у сільськогосподарських підприємствах. Разом з тим Методичні рекомендації щодо застосування спеціалізованих форм первинних документів, затверджені наказом Мінагрополітики № 929, поширюються саме на сільгосппідприємства, тоді як позивач не є таким підприємством.
Також позивач зазначив, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської діяльності тощо. 
Крім того, як зазначив позивач, під час проведення перевірки контролюючому органу було надано договір оренди асфальтованого майданчика та місць для складання, укладений між ТОВ «Юстинг» та ТОВ «Українська аграрна аутсорсингова компанія».
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.08.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відповідачем 18.09.2019 подано відзив на позовну заяву, у якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Українська аграрна аутсорсингова компанія» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за березень 2019 року.
За результатами перевірки був складений акт від 20.06.2019 № 630/26-15-14-04-01-41914090.
Під час перевірки встановлено порушення п. 186.1 ст. 186, абз. «г» п. 198.5 ст. 198 ПК України, а саме: занижено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду за листопад 2018 року на 6 776,00 грн.; завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21) у розмірі 154 779 грн. за березень 2019 року, завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню за рахунок платника у банку за березень 2019 року у розмірі 99 900 грн.
Так, відповідач вказав, що під час перевірки ТОВ «Українська аграрна аутсорсингова компанія» не надано жодних документів, що підтверджують факт перевезення придбаних запасних частин у ТОВ «Акріс Агро» до місця, вказаного за адресою у договорі оренди від 28.12.2018, укладеного з ТОВ «Юстинг». Також відсутні і зареєстровані податкові накладні на користь ТОВ «Українська аграрна аутсорсингова компанія» від постачальників/надавачів послуг з номенклатурою послуг «перевезення, транспортно-експедиторські послуги, транспортні послуги тощо» за період листопад 2018 року - березень 2019 року.
Також перевіркою встановлено, що згідно дефектної відомості від 25.09.2018 №1, затвердженої директором ТОВ «Українська аграрна аутсорсингова компанія», встановлено перелік запчастин, які потребують заміни на орендованій сільськогосподарській техніці (комбайн зернозбиральний Lexion 760 Terra Track (№ C6502354, № C6502366, № C6502370, № C6502382)).
Дефектна відомість від 25.09.2018 № 1 не відповідає формі № ВЗСГ-8, затвердженій наказом Міністерства аграрної політики України від 21.12.2007 №929.
Відповідач також зазначив, що перевіркою встановлено, що ТОВ «Українська аграрна аутсорсингова компанія» надавало послуги по збору врожаю у жовтні 2018 року, листопаді 2018 році фактично на техніці, що перебувала у несправному стані, оскільки заміна несправних запчастин почала відбуватися з 23 листопада 2018 року.
За наслідками розгляду акту документальної позапланової виїзної перевірки, інших матеріалів перевірки, Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято податкові повідомлення - рішення від 19.07.2019 № 0042671404, № 0042681404 та № 0042691404.
На підставі пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2825-IX (в редакції Закону №3863-ІХ) та Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399, проведено автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України.
За результатами розподілу, справа № 640/14799/19 передана на розгляд та вирішення Хмельницького окружного адміністративного суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.03.2025, справу передано для розгляду судді Божук Д.А.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.03.2025 прийнято справу до свого провадження. Змінено назву позивача на «Товариство з обмеженою відповідальністю «БудіС». Замінено відповідача - Головне управління ДФС у м. Києві на його правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Головним управлінням ДФС у м. Києві проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Українська аграрна аутсорсингова компанія» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за березень 2019 року. 
За результатом перевірки складено акт від 20.06.2019 № 630/26-15-14-04-01-41914090, в якому встановлено порушення п. 186.1 ст. 186, абз. «г» п. 198.5 ст. 198 ПК України, а саме: занижено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду за листопад 2018 року на 6 776,00 грн.; завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21) у розмірі 154 779 грн. за березень 2019 року, завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню за рахунок платника у банку за березень 2019 року у розмірі 99 900 грн.
На підставі висновків акту перевірки від 20.06.2019 відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 19.07.2019 № 0042671404, № 0042681404 та № 0042691404.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Згідно з підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України, бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.
Підпунктом 14.1.178 пункту 14.1 статті 14.1 ПК України визначено, що податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.
Податкове зобов`язання для цілей розділу V цього Кодексу, згідно з підпунктом 14.1.179 пункту 14.1 статті 14 ПК України, - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно пункту 198.1 статті 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
За приписами пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
За змістом пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/ розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків врегульовано статтею 200 Податкового кодексу України, пунктом 200.1 якої визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Пунктом 200.4 статті 200 ПК України визначено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету,
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Відповідно до пункту 200.7 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.
Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що платник податків має право на бюджетне відшкодування стосовно тієї суми податку на додану вартість, яка фактично сплачується ним у будь-яких попередніх податкових періодах, що відповідає загальному поняттю відшкодування як компенсації понесених витрат.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 05.02.2019 у справі №805/4117/15.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон № 996-ХIV).
Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону №996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
За приписами частини другої статті 9 вказаного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
Так, судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.
Однією із судових доктрин, виділених на сьогоднішній день національним законодавством та судовою практикою Верховного Суду є доктрина реальності господарської операції. Суть вказаної доктрини полягає в тому, що наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами ПК України.
При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Окремою підставою для висновку про відсутність у платника податків права на отримання податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, відображення у первинних документах недостовірних даних або даних, які неможливо віднести до операцій, що перевіряються.
Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.
Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміна у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.
Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
Отже, лише за умови підтвердження первинними документами господарських операцій, які є об`єктом оподаткування, платник податків має право на відображення результатів таких операцій у бухгалтерському обліку, на даних якого ґрунтується податкова звітність.
Отже, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної та зареєстрованої податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.
При цьому про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, у тому числі і наявність таких обставин: відсутність первинних документів обліку, недоліки в їх заповненні, відсутність економічної доцільності проведення відповідних господарських операцій, неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, та інші обставини, які в сукупності можуть свідчити про вчинення операцій, що не мають на меті досягнення позитивного економічного ефекту, натомість мають на меті отримання неправомірної вигоди, у тому числі преференцій з боку держави.
Суд зазначає, що кожна з вказаних вище обставин не може бути самостійним беззаперечним свідченням (доказом) відсутності реального характеру господарських операцій, проте наявність таких обставин в сукупності, що має бути встановлено судом, може свідчити на користь висновку про неможливість фактичного проведення (вчинення) господарських операцій.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З акта перевірки та матеріалів справи вбачається, що видами діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Українська аграрна аутсорсингова компанія» є: 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві (основний); 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів; 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 77.31 Надання в оренду сільськогосподарських машин і устаткування.
Водночас, відповідно до Методологічних основ та пояснень до позицій Класифікації видів економічної діяльності затверджений наказом Державного комітету статистики України від 23.12.2011 № 396, клас 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві (основний) включає:
- сільськогосподарську діяльність, яку здійснюють за винагороду або на основі контракту:
передпосівну підготовку полів
сівбу та садіння сільськогосподарських культур
оброблення сільськогосподарських культур
обприскування сільськогосподарських культур, у т. ч. з повітря
обрізання плодових дерев і виноградників
пересаджування рису, розсаджування та прополювання буряку
збирання врожаю
боротьбу зі шкідниками (у т. ч. із кролями), пов`язану із сільським господарством
- підтримку угідь у належному сільськогосподарському й екологічному стані
- експлуатацію сільськогосподарського зрошувального устаткування
Цей клас також включає:
- надання сільськогосподарської техніки разом із обслуговуючим персоналом
Як зазначає позивач, він надає послуги (виконує роботи) за винагороду на підставі відповідних договорів із збирання врожаю.
З цією метою позивач взяв в оренду у інших суб`єктів господарювання комбайни зернозбиральні, що підтверджується наявними в матеріалах справи договорами оренди з додатками, актами передачі-приймання майна, додатковими угодами до договорів. 
Вищезазначеними договорами встановлені обов`язки позивача щодо підтримання технічного стану зернозбиральних комбайнів, а також проведення позивачем за власний рахунок всіх видів ремонтів (у тому числі капітальний ремонт) та технічне обслуговування орендованого майна. 
З огляду на вказане, 22.11.2018 між ТОВ «Українська аграрна аутсорсингова компанія» (покупець) та ТОВ «Акріс Агро» (постачальник) укладено договір поставки № 2211 за умовами якого постачальник зобов`язується продати та передати у власність покупцеві у строки передбачені цим договором продукцію у сумі та в кількості визначеній в додатках (специфікаціях) до даного договору, а покупець зобов`язується приймати зазначений товар і оплачувати його у встановленому цим договором порядку. 
Відповідно до п. 4.1 договору, постачальник виконує поставку товару на умовах, за адресою та в строк визначені в специфікаціях (додатках) до даного договору.
Згідно з п. 4 специфікації від 22.11.2018 № 1, пунктом поставки є: Рівненська область, смт Гоща, вул. Шевченка, 77.
Водночас, відповідно до п. 1 договору оренди асфальтованого майданчика та місця зберігання від 28.12.2018, укладеного із ТОВ «Юстинг», місце зберігання запасних частин знаходиться за адресою: Київська область, Білоцерківський район, с. Озерна, вул. Свободи.
На підставі вищевикладеного відповідач прийшов до висновку про не підтвердження факту перевезення придбаних запасних частин.
Суд вважає такі доводи помилковими, оскільки як зазначає позивач, транспортування придбаних у ТОВ «Акріс Агро» запасних частин здійснювалось з використанням власного автомобіля директора ТОВ «Українська аграрна аутсорсингова компанія», а відсутність транспортних документів не свідчить про безтоварність операцій, оскільки, чинне законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит від дотримання правил перевезення та приймання товарів, які не є документами з питань оподаткування і не можуть регламентувати виключний порядок документування в податковому обліку податкового кредиту.
Більше того, відсутність транспортних документів на перевезення товарно-матеріальних цінностей з наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі - продажу чи поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, а отже відсутність у позивача товарно-транспортних накладних не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій проведених з контрагентами, натомість факт передання товару позивачеві та, відповідно, набуття права власності на нього, підтверджується видатковими накладними, які наявні в матеріалах справи.
Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 23.04.2019 у справі №813/4956/17.
Також, в акті перевірки зазначено про невідповідність первинних документів позивача визначеним законодавством формам, а саме дефектна відомість від 25.09.2018 № 1 не відповідає формі № ВЗСГ-8 затвердженій наказом Міністерства Аграрної політики України від 21.12.2007 № 929 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо застосування спеціалізованих форм первинних документів з обліку виробничих запасів в сільськогосподарських підприємствах».
Суд вважає такі доводи необґрунтованими, з огляду на таке.
На підставі ч. 1-6 ст. 9 Закону № 996-ХIV для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, а саме: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Суд зазначає, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Більше того, як встановлено судом, наказом Міністерства Аграрної політики України від 21.12.2007 № 929 затверджено саме Методичні рекомендації щодо застосування спеціалізованих форм первинних документів з обліку виробничих запасів в сільськогосподарських підприємствах відповідно до абз. 1 розділу 1 яких останні розроблені з метою забезпечення методологічних принципів ведення бухгалтерського обліку виробничих запасів в сільськогосподарських підприємствах.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років», сільськогосподарське підприємство (включаючи селянське (фермерське), рибальське та рибницьке господарства) - юридична особа, основним видом діяльності якої є вирощування та переробка сільськогосподарської продукції, виручка від реалізації якої становить не менше 50 відсотків загальної суми виручки.
Таким чином, з вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що, по-перше, методичні рекомендації за своєю правовою природою носять рекомендаційний, роз`яснювальний та інформаційний характер, а, по-друге, останні (Методичні рекомендації щодо застосування спеціалізованих форм первинних документів з обліку виробничих запасів в сільськогосподарських підприємствах) мають визначене коло суб`єктів на яких вони поширюються, а саме «сільськогосподарські підприємства» до яких позивач не належить.
Також, в акті перевірки зазначено, що станом на момент складання акта перевірки ремонт основних засобів можна оформити двома документами затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 13.09.2016 № 818 «Про затвердження типових форм з обліку та списання основних засобів суб`єктами державного сектору та порядку їх складання», а саме актом передачі на ремонт, реконструкцію та модернізацію основних засобів та актом приймання відремонтованих, реконструйованих та модернізованих основних засобів.
Водночас, суд вважає такі доводи помилковими, з огляду на таке.
Так, судом встановлено, що Порядок складання типових форм з обліку та списання основних засобів суб`єктами державного сектору затверджений наказом Міністерства фінансів України від 13.09.2016 № 818 «Про затвердження типових форм з обліку та списання основних засобів суб`єктами державного сектору та порядку їх складання» відповідно до п. 1 розділу 1 застосовується при складанні типових форм з обліку та списання основних засобів розпорядниками бюджетних коштів, Державною казначейською службою України та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування (далі - суб`єкти державного сектору).
Знову ж таки, вказаний акт має визначене коло осіб на яких він поширюється.
Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження факту того, що позивач є суб`єктом державного сектору.
Також, в акті перевірки зазначено, що відповідно до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку за 4 квартал 2018 року позивачем здійснено нарахування на користь фізичної особи ОСОБА_1 у розмірі 132 000,00 грн., що на думку позивача свідчить про нереальність проведеного ремонту.
Однак, як вбачається з наданих до матеріалів справи документів, позивач замовляв у ОСОБА_1 спеціалізовані роботи з ремонту вузлів та агрегатів сільськогосподарської техніки та не пов`язані з ремонтом зернозбиральних комбайнів.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що висновки відповідача про те, що використання придбаних частин у ТОВ «Акріс Агро» у господарській діяльності позивача неможливо підтвердити є помилковими, а відтак оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи вказану норму, сплачений позивачем судовий збір слід присудити на його користь у розмірі 4321,86 грн.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов товариства з обмеженою відповідальністю "БудіС" задовольнити. 
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 19.07.2019 № 0042671404, № 0042681404 та № 0042691404.
Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "БудіС" судовий збір в сумі 4321 (чотири тисячі триста двадцять одна) грн. 86 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС України у м. Києві.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 12 січня 2026 року

Позивач:	Товариство з обмеженою відповідальністю "БудіС" (вул. Автопаркова, 7-Б, оф. 4, м. Київ, 02121 , код ЄДРПОУ - 41914090) 	
Відповідач:	Головне управління ДПС у м.Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116 , код ЄДРПОУ - 44116011) 	

Головуючий суддя 		Д.А. Божук