КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 грудня 2025 року м. Київ №320/18663/24
Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області , Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області , Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області , Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві , Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області , Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області , Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області , Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві , Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якому просить суд:
- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Київській області від 08.06.2023 № 056350011832, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області від 17.07.2023 № 056350011832, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 28.07.2023 № 056350011832, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 01.08.2023 № ПС 056350011832, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області від 10.11.2023 № 056350011832, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 25.12.2023, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 02.02.2024 № 056350011832 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 18.12.1981 по 06.03.1992 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 26.02.1981 та прийняти рішення, яким призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 22 травня 2023 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка неодноразово зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві із заявами та відповідними документами про призначення їй пенсії за віком. Рішеннями відповідачів у призначенні пенсії їй було відмовлено, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Такі рішення територіальних органів Пенсійного фонду України щодо відмови у призначення пенсії за віком позивачка вважає протиправними, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.
Відповідач, ГУ ПФУ в Миколаївській області у встановлений судом строк подав відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування заперечень представник вказав, що позивачем надано паспорт громадянина України у формі ID-картки № НОМЕР_2 , виданого органом 1420 від 26.04.2019. Документ з інформацією про місце проживання на час звернення за призначенням пенсії за віком не надано. Одночасно, не можливо прийняти до уваги дані трудової книжки НОМЕР_3 від 26.02.1981 за період протягом лютого 1981 — грудня 1997, оскільки на титульному аркуші дата народження ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) не відповідає паспортним даним позивача ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ). З урахуванням викладеного позивачу відмовлено в розгляді заяви про призначенні пенсії за віком за заявою від 08.07.2023 у зв`язку у зв`язку із відсутністю документа, що засвідчує місце проживання особи. 
Відповідач, ГУ ПФУ в Одеській області, не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 також надіслав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано: періоди роботи, згідно трудової книжки НОМЕР_4 від 26.02.1981, оскільки на титульній сторінці трудової книжки зазначена дата народження ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що не відповідає паспортним даним заявниці ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Позивачка матиме право на пенсійну виплату з 22.05.2028. Враховуючи вищезазначене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області правомірно прийнято рішення №056350011832 від 28.07.2023 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058, у зв`язку з відсутністю страхового стажу. 
Відповідач, ГУ ПФУ в Донецькій області не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 також надіслав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в установленому законом порядку. Позивачем не було дотримано встановленого порядку звернення за призначенням пенсії, оскільки заява та додані документи подані без дотримання вимог Закону № 1058 та Порядку № 22-1. Відтак, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Львівській області правомірно відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003. Будь-яке порушення прав позивача на пенсійне забезпечення з боку Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відсутнє. 
Відповідач, ГУ ПФУ в м.Києві, не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 також надіслав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що за наданими до заяви про призначення пенсії від 21.12.2023 документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудова книжка, свідоцтва про народження дітей, довідки про стаж) загальний страховий стаж гр. ОСОБА_1 складає 28 років 9 місяців 29 днів, що недостатньо для призначення пенсії. Не враховано до стажу період роботи згідно із записом у трудовій книжці з 18.12.1981 по 06.03.1992 (відсутні номер та дата наказу на звільнення), а також згідно з довідкою від 24.10.2023 №19-07-08/102 (у записі на зарахування дошлюбне прізвище не відповідає свідоцтву про шлюб). Оскільки позивачка не має права на пенсію за віком за відсутністю необхідного страхового стажу, то рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 25.12.2023 №056350011832 про відмову у призначенні пенсії за віком є законним та обґрунтованим.
Відповідач, ГУ ПФУ у Львівській області, не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 також надіслав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що в результаті розгляду поданих документів загальний (страховий) стаж позивача становить 29 років 11 місяців 26 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком за нормами Закону № 1058. До страхового стажу не зараховано період роботи з 18.12.1981 по 06.03.1992 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 26.02.1981, оскільки в записі відсутні підстави звільнення. Згідно архівної довідки № 19-07-08/09 виданої 11.01.2024 теж неможливо зарахувати, оскільки вказане прізвище позивачки у документі не співпадає з дошлюбним прізвищем. Також не зараховано період роботи з січня 1987 року по березень 1993 року, згідно архівних довідок про заробітну плату № 19-07-08/03 та 19-07-08/4 виданих04.01.2024 Бахмутським архівом, оскільки відсутня інформація про прийняття та звільнення. 
Відповідач, ГУ ПФУ у Київській області, не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 також надіслав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що за результатами розгляду документів, додання до заяви про призначення пенсії за віком страхового стажу ОСОБА_2 зараховані всі періоди. Страховий стаж особи становить 15 років 11 місяців 11 днів. Враховую зазначене позивачу відмовлено а призначенні пенсії за віком відповідно до ч.1 ст 26 Закону №1058, оскільки позивач не набула необхідного страхового стажу. Дата з якої матиме право на пенсійну виплату: 22.05.2028.
Відповідач, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 також надіслав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що необхідний страховий стаж відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року становить 30 років. Страховий стаж позивача розраховано згідно наданих документів - 26 років 11 місяців 2 днів. За доданими до заяви документами позивачу не враховано періоди роботи відповідно записам трудової книжки НОМЕР_1 від 26.02.1981, оскільки на першій (титуліній) сторінці зазначена дата народження ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), не відповідає даним ID паспорта — ІНФОРМАЦІЯ_2 . а також періоди роботи відповідно довідці № 19-07-08/102 від 24.10.2023, оскільки відсутній зв`язок прізвищ, зазначене прізвище “ ОСОБА_3 ” не відповідає даним ID-паспорта — “ ОСОБА_4 ”. Також у зазначеній довідці не зазначена дата народження працівника, яка значиться у первинних документах, відповідно яких видана довідка, а також періоди роботи відповідно довідці № 235 від 26.10.2023, оскільки відсутній зв`язок прізвищ, зазначене “ ОСОБА_5 ” не відповідає даним ID-паспорта — “ ОСОБА_4 ”. На момент звернення Позивача свідоцтво про шлюб або документи про зміну прізвищ додатково не надавались. Для зарахування вище зазначених періодів у подальшому до наданих документів необхідно долучити документи які засвідчують зміну прізвищ та зв`язок між ними. Отже, позивачу було відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Позивачкою подано відповіді на відзиви відповідачів, у яких наведено обґрунтування аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. 
Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (надалі – позивач), 01 червня 2023 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (надалі – відповідач 1) із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
До заяви були надані всі необхідні документи на підтвердження наявного у позивача страхового стажу. 
За принципом екстериторіальності вказану вище заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області (надалі – відповідач 2). 
Рішенням від 08.06.2023 № 056350011832 відповідач 2 відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Згідно вказаного рішення страховий стаж особи складає 15 років 11 місяців 11 днів. 
08 липня 2023 року позивач повторно звернулась до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії за віком, до якої надала всі необхідні документи на підтвердження наявності страхового стажу. 
За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто Головним управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (надалі – відповідач 3). 
Рішенням від 17.07.2023 № 056350011832 відмовлено в розгляді заяви у зв`язку з відсутністю документа, що засвідчує місце проживання особи. 23 липня 2023 позивач знову звернулась до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії. 
За принципом екстериторіальності вказану заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області (надалі – відповідач - 4). Рішенням відповідача 4 від 28.07.2023 № 056350011832 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідно до вказаного вище рішення страховий стаж становить 18 років 11 місяців 11 днів, до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 26.02.1981, оскільки на титульній сторінці трудової книжки зазначена дата народження ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що не відповідає паспортним даним заявниці ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ). 
01 серпня 2023 позивач знову звернулась до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії за віком. 
За принципом екстериторіальності вказану заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду у Харківській області (надалі – відповідач 5). 
Рішенням відповідача 5 від 09.08.2023 № /ПС 056350011832 відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, страховий стаж особи становить 18 років 11 місяців 11 днів. 
06 листопада 2023 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (надалі – відповідач 7). 
За принципом екстериторіальності заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (надалі – відповідач 6). 
Рішенням відповідача 6 від 10.11.2023 № 056350011832 відмовлено позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Згідно вказаного рішення страховий стаж особи становить 26 років 11 місяців 2 дні. До страхового стажу не враховано період роботи відповідно записам трудової книжки НОМЕР_1 від 26.02.1981, оскільки на першій сторінці зазначена дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , що не відповідає даним паспорта - ІНФОРМАЦІЯ_2 , та період роботи відповідно довідки № 19-07-08/102 від 24.10.2023, довідки № 235 від 26.10.2023, оскільки відсутній зв`язок прізвищ, зазначене прізвище « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_5 » не відповідає даним паспорта – « ОСОБА_4 ». 
21 грудня 2023 року позивач звернулась із заявою про призначення пенсії до відповідача 7. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 25.12.2023 №056350011832 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнобов`язкове державне пенсійне страхування» згідно заяви від 21.12.2023, Оскільки Позивачка не має права на пенсію за віком за відсутністю необхідного страхового стажу,
28 січня 2024 року позивач звернулась до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії за віком. 
За принципом екстериторіальності заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області (надалі – відповідач 8). 
Рішенням відповідача 8 від 02.02.2024 № 056350011832 відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Згідно вказаного рішення страховий стаж особи становить 28 років 09 місяців 09 днів, згідно наданих документів до страхового стажу не зараховано період роботи з 18.12.1981 по 06.03.1992 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 26.02.1981 оскільки в записі відсутні підстави звільнення. Згідно архівної довідки № 19-07-08/09, виданої 11.01.2024 теж неможливо зарахувати, оскільки вказане прізвище особи у документі не співпадає з дошлюбним прізвищем, період роботи з січня 1987 року по березень 1993 року, згідно архівних довідок про заробітну плату № 19-07-08/03 та 19-07-08/4 виданих 04.01.2024 Бахмутським архівом, оскільки відсутня інформація про прийняття та звільнення.
Не погоджуючись з рішенням відповідачів, позивачка оскаржила їх до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Предметом спору у даній справі по суті є рішення відповідача 1 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV). Вказаний Закон набрав чинності з 01 січня 2004 року.
Отже, з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.
Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За правилами статті 26 Закону № 1058-IV право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 роки.
У разі відсутності, починаючи з 01 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.
Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).
У свою чергу, у законодавстві, що діяло до 01.01.2004, зокрема у Законі України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788- XII) йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).
Зміст поняття "загальний трудовий стаж" є ширшим, ніж поняття "страховий стаж", оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.
Положеннями статті 56 Закону № 1788- XII визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачі відмовляли позивачці в призначенні пенсії, вказуючи як підставу недостатність необхідного страхового стажу. 
Відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 , позивачка: до роботи на заводі навчалась в ТУ-3 м. Артемівськ; 16.02.1981 – 23.10.1981 – робота на Артемівському заводі по обробці кольорових металів; 18.12.1981-06.03.1992 – робота на Артемівській взуттєвій фабриці; 18.03.1992 – 13.08.2001 – робота в ДКП «Виробниче ремонтно-житлове підприємство»; 01.02.2002 – 29.12.2002 – робота в міському відділі освіти Артемівська; 01.11.2004 – 30.05.2006 - робота в ОАО «Світоч»; 04.07.2006 – 28.06.2007 – перебування на обліку в міському центрі зайнятості; 21.06.2011 – 01.08.2022 – робота в ФОП ОСОБА_6 . 
Таким чином записами трудової книжки позивача підтверджено наявність страхового стажу 33 роки 5 місяців 23 дні, без врахування періоду навчання в ТУ-3 м. Артемівськ. 
Згідно архівних довідок № 19-07-08/03 від 04.01.2024 та № 19-07-08/04 від 04.01.2024 підтверджено, що позивач працювала на Артемівській взуттєвій фабриці та отримувала заробітну плату. 
Згідно архівної довідки від 11.01.2024 № 19-07-08/09 підтверджено, що в кадрових документах сталась помилка, та замість дівочого прізвища позивача « ОСОБА_5 » помилково вказано « ОСОБА_3 ». 
При цьому, ч. 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. 
Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. 
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637), у відповідності п.1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
Згідно п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. 
Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення. 
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 року у справі №233/2084/17, від 31.03.2020 року у справі №678/65/17. 
В рішенні відповідача 8 від 02.02.2024 вказано, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 18.12.1981 по 06.03.1992 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 26.02.1981 оскільки в записі відсутні підстави звільнення. Згідно архівної довідки № 19-07-08/09, виданої 11.01.2024 теж неможливо зарахувати, оскільки вказане прізвище особи у документі не співпадає з дошлюбним прізвищем, період роботи з січня 1987 року по березень 1993 року, згідно архівних довідок про заробітну плату № 19-07-08/03 та 19-07-08/4 виданих 04.01.2024 Бахмутським архівом, оскільки відсутня інформація про прийняття та звільнення. 
Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15 а сформулював висновок про те, що «формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.». 
Суд наголошує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у разі її відсутності, або відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. 
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 21.04.2021 року в справі № 336/6010/16-а та від 19.03.2021 в справі № 344/12080/16-а. 
Водночас, записи у трудовій книжці позивачки є чіткими, зрозумілими, виправлень не містять, мають штампи підприємств з підписами відповідних осіб, а також посилання на накази підприємств, на підставі яких позивача призначено і звільнено з посад. 
Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах, організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року № 162, усі записи в трудовій книжці вносяться власником або уповноваженим ним органом. 
Позивач не може нести відповідальність за те, що при внесенні записів до її трудової книжки відповідальними за це особами не було внесено відповідних відомостей про підстави звільнення та ін. 
Таким чином, наявні записи в трудовій книжці позивача підтверджують наявність у неї страхового стажу 33 роки 5 місяців 23 дні. 
Вказаний страховий стаж надає позивачці право на призначення пенсії за віком з дня, який слідує за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 22.05.2023. 
Проте відповідачі протиправно відмовили позивачу у призначенні пенсії.
Суд звертає увагу на те, що рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.
Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.
Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
Однак, як встановлено судом, та слідує із матеріалів справи, відповідачами зазначених вище принципів при прийнятті рішень дотримано не було, та обрано найбільш несприятливий для позивачки спосіб вирішення ситуації шляхом відмови у призначенні пенсії.
Відтак таке рішення відповідачів прийняті необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для їх прийняття, та непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані рішення, а тому визнається судом протиправним і таким, що підлягає скасуванню.
Щодо твердження відповідачів про відмову у призначенні пенсії через відсутність відомостей про місце реєстрації позивачки, суд зазначає таке.
За приписами підпунктів 1-4 п. 2.1 Порядку №22-1, до заяви додаються:
1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків;
2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637;
3) для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Положення);
4) відомості про місце проживання особи.
Згідно з пунктом 2.9 Порядку №22-1, під час подання заяв, передбачених пунктом 1.1 розділу І, пунктом 3.1 розділу III та пунктом 5.1 розділу V цього Порядку, особою пред`являється паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, посвідка на постійне проживання, посвідчення біженця або інший документ, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України), свідоцтво про народження дитини (за відсутності у дитини паспорта громадянина України). Особи, які тимчасово проживають за кордоном, надсилають копії вищезазначених документів, засвідчені в порядку, визначеному пунктом 2.23 цього розділу, та документ про посвідчення факту, що фізична особа є живою.
В заявах зазначається інформація про місце проживання, для підтвердження якої особа може надати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні.
Норма п. 2.22 Порядку №22-1 встановлює, що для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».
Із аналізу вказаних вище приписів Порядку №22-1 вбачається, що норма п. 2.9 та п. 2.22 Порядку №22-1 визначено право "особа може надавати відомості про місце проживання", а не обов`язок надати "довідку про взяття на обліку внутрішньо переміщеної особи", про що зазначено пенсійним органом в спірному рішенні.
Отже, позивачем для умов призначення пенсії подано документ, який підтверджує її належність громадянства України та її ідентифікацію, а тому вона має право на відповідне пенсійне забезпечення.
Разом з тим, відсутність у поданих позивачкою документах відомостей про місце її реєстрації не може бути самостійною та безумовною підставою для відмови у призначенні пенсії по суті, оскільки така інформація не впливає на наявність чи відсутність у особи права на пенсійне забезпечення, а має виключно організаційне значення для визначення компетентного територіального органу Пенсійного фонду України. 
Суд зазначає, що у разі відсутності відомостей про місце проживання заявника орган Пенсійного фонду України не позбавлений можливості витребувати відповідні відомості, запропонувати особі усунути недоліки поданих документів або ж передати матеріали за належністю до відповідного територіального органу ПФУ. 
Таким чином, посилання відповідачів на відсутність відомостей про місце реєстрації позивачки як підставу для відмови у призначенні пенсії суд вважає формальним та таким, що не відповідає принципу забезпечення реалізації права особи на пенсійне забезпечення, гарантованого Конституцією України та спеціальним пенсійним законодавством.
Враховуючи викладене, рішення відповідачів є протиправними та підлягають скасуванню.
Щодо позовної вимоги в частині зобов`язання зарахування до страхового стажу періоду її роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 26.02.1981 та призначити позивачці пенсію за віком, суд зазначає таке.
Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зобов`язаний враховувати положення статті 13 Конвенції стосовно права на ефективний засіб юридичного захисту, під яким слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів (наслідків), дає найбільший ефект, забезпечує поновлення порушеного права та є адекватним наявним обставинам.
У постанові від 11.02.2020 у справі № 0940/2394/18 Верховний Суд сформулював такий висновок: у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання відповідним заявником усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.
Суд зазначив, що такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.
Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 22.09.2022 у справі № 380/12913/21.
У даній справі предметом судового контролю були рішення відповідачів, які обґрунтовані певними мотивами, що були в подальшому перевірені судом на їх відповідність фактичним обставинам справи та нормам законодавства.
Відтак, в контексті розгляду цієї справи суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивачки буде зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області (оскільки даний територіальний орган ПФУ останній розглядав заяву позивачки про призначення їй пенсії за віком) повторно розглянути заяву позивачки про призначення їй пенсії за віком, із урахуванням висновків суду у цій справі, зарахувавши до страхового стажу спірні у цій справі періоди роботи.
При цьому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ГУ ПФЦ в Донецькій області, оскільки вказаний орган не приймав жодних рішень відносно позивачки та не порушував її права. 
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання даного адміністративного позову до суду у сумі 8478,40 грн.
Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню з відповідачів за рахунок бюджетних асигнувань по 1059,80 грн.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду у Київській області від 08.06.2023 №056350011832, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області від 17.07.2023 №056350011832, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 28.07.2023 №056350011832, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 01.08.2023 №ПС56350011832, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області від 10.11.2023 №056350011832, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 25.12.2023 №056350011832, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 02.02.2024 №056350011832 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 18.12.1981 по 06.03.1992 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 26.02.1981, за наслідком розгляду заяви прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з 22 травня 2023 року, з урахуванням висновків суду у даній справі.
Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (код ЄДРПОУ – 22933548, вул.Саєнка Андрія, буд.10, м.Фастів, 08500) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1059 (одна тисяча п`ятдесят дев`ять) грн 80 коп.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області (54020, м. Миколаїв, вул. Морехідна,1, код ЄДРПОУ - 13844159) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1059 (одна тисяча п`ятдесят дев`ять) грн 80 коп.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул.Канатна,83, код ЄДРПОУ - 20987385) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1059 (одна тисяча п`ятдесят дев`ять) грн 80 коп.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром 3 під., 1 пов., код ЄДРПОУ -14099344) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1059 (одна тисяча п`ятдесят дев`ять) грн 80 коп.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, код ЄДРПОУ - 21910427) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1059 (одна тисяча п`ятдесят дев`ять) грн 80 коп. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (04053, місто Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, буд.16, код ЄДРПОУ - 42098368) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1059 (одна тисяча п`ятдесят дев`ять) грн 80 коп. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (Митрополіта Андрея, 10, м. Львів, 79016, код ЄДРПОУ - 13814885) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1059 (одна тисяча п`ятдесят дев`ять) грн 80 коп. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.