ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року	м. Одеса	Справа № 915/1496/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Ярош А.І.,
суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.,

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.
за участю представників учасників справи:
від Акціонерного товариства "КОМІНБАНК": не з`явився
від Товариства з обмеженою відповідальністю "АКТИВПОСТАЧ": Калачик В.В.,
від ОСОБА_1 : не з`явився
від Товариства з обмеженою відповідальністю "АВЕСТ БУД": не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Одесі 
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АКТИВПОСТАЧ"
на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 20.10.2025 про забезпечення позову, суддя в І інстанції Мавродієва М.В., в м. Миколаєві
у справі №915/1496/25
за позовом: Акціонерного товариства "КОМІНБАНК"
до відповідачів: 
1. Товариства з обмеженою відповідальністю "АКТИВПОСТАЧ";
2. ОСОБА_1 ;
3. Товариства з обмеженою відповідальністю "АВЕСТ БУД"
про стягнення 31 716 123,72 грн та звернення стягнення на предмет застави

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року Акціонерне товариство "КОМІНБАНК" звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АКТИВПОСТАЧ", ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "АВЕСТ БУД", в якій просило суд:
- стягнути солідарно з ТОВ "АКТИВПОСТАЧ", ОСОБА_1 , ТОВ "АВЕСТ БУД" на користь АТ "КОМІНБАНК" заборгованість за Договором №81/22 від 30.08.2022 про відкриття відновлювальної кредитної лінії за програмою "Доступні кредити 5-7-9" у загальному розмірі 31 716 123,72 грн, з яких: 26 386 525,0 грн - сума простроченої заборгованості за кредитом; 792073,71 грн - сума простроченої заборгованості за відсотками; 4537525,01 грн - сума заборгованості за відсотками (частина ФРП), що повинна бути сплачена клієнтом у разі непогашення простроченої заборгованості;
- звернути стягнення на майно, передане у заставу відповідно до Договору №81/22-З-1 від 30.08.2022 застави транспортних засобів згідно переліку;
- звернути стягнення на майно, передане у заставу відповідно до Договору №81/22-З-2 від 30.08.2022 застави транспортних засобів згідно переліку;
- звернути стягнення на майно, передане у заставу відповідно до Договору №81/22-З-3 від 07.09.2022 застави транспортних засобів згідно переліку.
В обгрунтування вимог позивач зазначив, що ТОВ "АКТИВПОСТАЧ" не виконало взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №81/22 від 30.08.2022 щодо повернення кредитних коштів у встановлений таким договором строк, які забезпечені порукою ОСОБА_1 та ТОВ "АВЕСТ БУД" за договорами поруки відповідно №81-22-П-1 від 13.10.2022 та №81/22-П-2 від 30.08.2022. 
Разом з позовною заявою Акціонерним товариством "КОМІНБАНК" до суду подано заяву, в якій позивач просив суд вжити у даній справі наступні заходи забезпечення позову:
- накласти арешт на грошові кошти, як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що належать ТОВ "АКТИВПОСТАЧ", які знаходяться на всіх відкритих рахунках та на тих, які будуть відкриті після винесення ухвали в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на все нерухоме майно, що належить ТОВ "АКТИВПОСТАЧ", яке буде виявлено виконавцем в ході примусового виконання ухвали про забезпечення позову, у межах суми позову 31 716 123,72 грн до набрання законної сили рішенням суду у справі;
- накласти арешт на грошові кошти, як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що належать ОСОБА_1 , які знаходяться на всіх відкритих рахунках та на тих, які будуть відкриті після винесення ухвали в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , яке буде виявлено виконавцем в ході примусового виконання ухвали про забезпечення позову, у межах суми позову 31 716 123,72 грн до набрання законної сили рішенням суду у справі;
- накласти арешт на грошові кошти, як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що належать ТОВ "АВЕСТ БУД", які знаходяться на всіх відкритих рахунках та на тих, які будуть відкриті після винесення ухвали в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на все рухоме та нерухоме майно, що належить ТОВ "АВЕСТ БУД", яке буде виявлено виконавцем в ході примусового виконання ухвали про забезпечення позову, у межах суми позову 31 716 123,72 грн до набрання законної сили рішенням суду у справі.
В обґрунтування такої заяви позивач зазначив, що бездіяльність відповідачів, яка виражається у невиконанні взятих на себе зобов`язань, по суті є формою ухилення від виконання таких зобов`язань, яка свідчить про потенційну можливість ухилення останніх від виконання і судового рішення у разі задоволення позовних вимог позивача.
Позивач також вказав, що виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 20.10.2025 у справі №915/1496/25 заяву Акціонерного товариства "КОМІНБАНК" про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на грошові кошти, як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "АКТИВПОСТАЧ" (ідент.код 44604089), які знаходяться на всіх відкритих рахунках та на тих, які будуть відкриті після винесення ухвали в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на все нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "АКТИВПОСТАЧ" (ідент.код 44604089), яке буде виявлено виконавцем в ході примусового виконання ухвали про забезпечення позову, у межах суми позову 31716123,72 грн до набрання законної сили рішенням суду у справі.
Накладено арешт на грошові кошти, як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що належать ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), які знаходяться на всіх відкритих рахунках та на тих, які будуть відкриті після винесення ухвали в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яке буде виявлено виконавцем в ході примусового виконання ухвали про забезпечення позову, у межах суми позову 31716123,72 грн до набрання законної сили рішенням суду у справі.
Накладено арешт на грошові кошти, як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "АВЕСТ БУД" (ідент.код 41530051), які знаходяться на всіх відкритих рахунках та на тих, які будуть відкриті після винесення ухвали в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на все рухоме та нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "АВЕСТ БУД" (ідент.код 41530051), яке буде виявлено виконавцем в ході примусового виконання ухвали про забезпечення позову, у межах суми позову 31716123,72 грн до набрання законної сили рішенням суду у справі.
Суд першої інстанції, врахувавши предмет спору у даній справі, встановивши зв`язок між конкретними заходами забезпечення позову і предметом позову, взявши до уваги те, що невжиття заходів до забезпечення позовних вимог може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, чим фактично буде нівельована функція судового рішення, як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню в обраний заявником спосіб, оскільки невжиття запропонованих ним заходів може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
На адресу Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "АКТИВПОСТАЧ", в якій останнє просить скасувати ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 20.10.2025 у справі №915/1496/25. Відмовити АТ "КОМІНБАНК" у задоволенні заяви про забезпечення позову повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не встановив належних доказів ризику невиконання рішення. Позовні вимоги вже забезпечені заставним майном на суму більшу позовних вимог. Арешт усіх рахунків і майна є надмірним, непропорційним і незаконним. Забезпечення позову фактично паралізує господарську діяльність ТОВ «АКТИВПОСТАЧ», унеможливлюючи виконання зобов`язань перед працівниками, контрагентами та державою. Суд не забезпечив баланс інтересів сторін та не врахував принципи пропорційності й розумності.
У відзиві позивач зазначає, що враховуючи відсутність інформації про майновий стан Відповідачів (відсутність інформації про банківські рахунки, розмір коштів на вказаних рахунках) вважає, що у даному випадку існує вірогідність того, що Відповідачі можуть в будь-який момент розпорядитися належним їм майном, зокрема й частками у товариствах, що їм належать; обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Враховуючи характер правовідносин, що склалися між сторонами, Заявник вважає, що забезпеченням позову Відповідачам не буде спричинено жодних збитків, оскільки грошові кошти залишаються у володінні та користуванні відповідача, а можливість ними розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини коштів, якої стосується спір, а арешт на нерухоме та рухоме майно не дасть можливості ним розпоряджатися, і який буде збережений для виконання рішення суду.
Ухвалою апеляційного господарського суду від 25.11.2025 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, розгляд справи призначено на 16.12.2025 об 12:30 та в подальшому призначено розгляд справи на 20.01.2026 о 10:45.
В судовому засіданні брав участь представник Товариства з обмеженою відповідальністю "АКТИВПОСТАЧ". Інші учасники справи участі не брали, повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України, оскільки неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути вказану апеляційну скаргу за відсутності представників Акціонерного товариства "КОМІНБАНК", Василейко Маргарити Сергіївни та Товариства з обмеженою відповідальністю "АВЕСТ БУД" за наявними матеріалами справи, яких достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки Господарським судом Миколаївської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).
Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 ГПК України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:
- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;
- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;
- наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову;
- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;
- запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина четверта статті 137 ГПК України).
Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
При цьому обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.
Колегія суддів зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Отже, накладення арешту в межах ціни позову на майно відповідача, що належать або підлягають передачі або сплаті цьому товариству і знаходяться у нього чи в інших осіб, є одним з визначених законом способів забезпечення позову.
Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Таким чином, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд, на підставі поданих заявником доказів, має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову, являються предмет і підстава.
Так, у даному випадку, Акціонерне товариство "КОМІНБАНК" звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АКТИВПОСТАЧ", ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "АВЕСТ БУД", в якій просило суд:
- стягнути солідарно з ТОВ "АКТИВПОСТАЧ", ОСОБА_1 , ТОВ "АВЕСТ БУД" на користь АТ "КОМІНБАНК" заборгованість за Договором №81/22 від 30.08.2022 про відкриття відновлювальної кредитної лінії за програмою "Доступні кредити 5-7-9" у загальному розмірі 31 716 123,72 грн, з яких: 26386525,0 грн - сума простроченої заборгованості за кредитом; 792073,71 грн - сума простроченої заборгованості за відсотками; 4537525,01 грн - сума заборгованості за відсотками (частина ФРП), що повинна бути сплачена клієнтом у разі непогашення простроченої заборгованості;
- звернути стягнення на майно, передане у заставу відповідно до Договору №81/22-З-1 від 30.08.2022 застави транспортних засобів згідно переліку;
- звернути стягнення на майно, передане у заставу відповідно до Договору №81/22-З-2 від 30.08.2022 застави транспортних засобів згідно переліку;
- звернути стягнення на майно, передане у заставу відповідно до Договору №81/22-З-3 від 07.09.2022 застави транспортних засобів згідно переліку.
В обгрунтування вимог позивач зазначив, що ТОВ "АКТИВПОСТАЧ" не виконало взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №81/22 від 30.08.2022 щодо повернення кредитних коштів у встановлений таким договором строк, які забезпечені порукою ОСОБА_1 та ТОВ "АВЕСТ БУД" за договорами поруки відповідно №81-22-П-1 від 13.10.2022 та №81/22-П-2 від 30.08.2022. 
Обгрунтовуючи необхідність накладення арешту на грошові кошти, а також на нерухоме майно відповідачів у межах суми позову позивач зазначив, що враховуючи відсутність інформації про майновий стан Відповідачів (відсутність інформації про банківські рахунки, розмір коштів на вказаних рахунках) вважає, що у даному випадку існує вірогідність того, що Відповідачі можуть в будь-який момент розпорядитися належним їм майном, зокрема й частками у товариствах, що їм належать.
Додатково заявник зазначив, що бездіяльність відповідача, яка виражається у невиконанні взятих на себе зобов`язань, по суті є формою ухилення від виконання такого зобов`язання, яка свідчить про потенційну можливість ухилення останнього від виконання і судового рішення у разі задоволення позовних вимог Позивача.
Отже у даному випадку предметом позову у цій справі є майнова вимога до відповідачів про стягнення грошових коштів.
А тому, враховуючи предмет та підстави заявленого позову майнового характеру, виконання в майбутньому судового рішення у цій справі за позовом про стягнення грошових коштів у сумі 31 716 123,72 грн у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матимуть відповідачі необхідну суму грошових коштів.
Колегія суддів зазначає, що можливість накладення арешту одночасно на грошові кошти і на майно відповідача в межах ціни позову узгоджується з правовою позицією, викладеною в п. 24 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22, згідно з якою виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості.
Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову. При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.
Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог. Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.
До вжиття заходів забезпечення позову у відповідача було нічим не обмежене право розпоряджатись належним йому майном, що само по собі є доказом необхідності забезпечення позову з майновими вимогами.
Можливість відповідача у будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.
Колегія суддів зазначає, що за обставин звернення з позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2022 у справі №905/446/22).
Саме відповідач має можливість повно доводити наведені обставини, зокрема спростувати підстави для накладення арешту на грошові кошти на відкритих ним рахунках, зазначити про наявність у нього на рахунках достатньої кількості грошових коштів, про наявність майна тощо, що може свідчити про можливість реального та фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову. Тобто спростувати обставини імовірності утруднення виконання рішення суду про задоволення позову в разі невжиття заходів забезпечення позову.
Водночас, судова колегія зазначає, що відповідач не спростував наведені позивачем аргументи щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, не зазначив про наявність у нього на рахунках достатньої кількості грошових коштів, про наявність майна тощо.
При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав Відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.
Можливість накладення арешту на майно в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є додатковою гарантією для позивача щодо того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог."
Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що існують обґрунтовані сумніви щодо можливості реального виконання судового рішення у випадку стягнення з відповідачів заборгованості у сумі 31 716 123,72 грн, в той час як виконання в майбутньому судового рішення у даній справі, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у відповідача вказаної суми.
Також судова колегія зазначає, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу/ іншим особам здійснювати певні дії (постанова Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №910/4669/21).
Судом накладено арешт на грошові кошти, що належать відповідачам у межах суми 31 716 123,72 грн, що є співмірним заявленим позовним вимогам.
Накладення арешту на майно відповідачів в межах ціни позову не суперечить законодавству та не обмежує відповідачів у праві володіння та користування даним майном, використання його у господарський діяльності, при цьому відповідачами не надано жодних доказів вартості належного їм майна, що позбавляє можливості встановити перевищення вартості арештованого майна в межах заявлених позовних вимог у сумі 31 716 123,72 грн.
Таким чином, з огляду на відповідні законодавчі приписи та з урахуванням встановлених обставин справи, зважаючи на значну суму позову 31 716 123,72 грн, встановивши безпосередній зв`язок між конкретними заходами забезпечення позову та предметом позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешт на нерухоме майно та грошові кошти відповідачів у межах розміру позовних вимог на загальну суму 31 716 123,72 грн.
Аргументи скаржника про те, що позивачем не надано доказів того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист у даній справі колегією суддів відхиляються, оскільки умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. У разі пред`явлення позову до боржника про стягнення грошових коштів, накладення арешту на грошові кошти та майно у межах ціни позову забезпечує у майбутньому виконання рішення суду. Натомість, у разі незабезпечення такого позову, боржник має право у будь-який момент відчужити належні йому грошові кошти та майно.
Наявність такого необмеженого права боржника розпоряджатись своїм майном само по собі вже є доказом необхідності забезпечення майнового позову кредитора в межах ціни цього позову.
У постанові від 09.06.2023 у справі № 37з-23 Верховний Суд зазначив:
"Суд звертає увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (вказана правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22)".
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20. 
Судова колегія наголошує, що в даному випадку заходи забезпечення позову, вжиті судом, лише запровадять законні обмеження, наявність яких дозволить створити належні умови для розгляду судом першої інстанції позову по суті за звичайною процедурою, а в разі задоволення позову сприятимуть ефективному захисту прав позивача в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду.
Судова колегія відхиляє аргументи скаржника, що арешт усіх коштів і майна повністю заблокує його господарську діяльність, що унеможливить виконання Відповідачем зобов`язань перед Позивачем, а також перед третіми особами, в тому числі щодо сплати заробітних плат, обов`язкових податків та зборів, з огляду на таке.
В частині другій статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" наведено невичерпний перелік коштів, на які забороняється звернення стягнення та накладення арешту. Зокрема, вказано, про недопустимість накладення арешту та/або звернення стягнення на кошти боржника, що знаходяться на рахунках, накладення арешту або звернення стягнення на які заборонено законом.
Згідно з частиною третьою статті 52 Закону України "Про виконавче провадження", не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Перелік коштів (виплат), на які не може бути звернуто стягнення, наведений і в статті 73 Закону України "Про виконавче провадження".
Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону (абзац другий частини другої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження").
Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі №905/361/19 (провадження №12-28гс20) викладений висновок, що стаття 48 Закону України "Про виконавче провадження" встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено. Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження".
Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України "Про виконавче провадження").
Відповідно питання щодо правової природи коштів, що перебувають на рахунках боржника, на які накладено арешт, вирішується на стадії виконавчого провадження відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".
Отже, накладаючи арешт на грошові кошти відповідача, суд першої інстанції не заборонив апелянту як власнику володіти та користуватись нерухомим майном і основними засобами.
Тобто, захід забезпечення позову, який був застосований судом, а саме, накладення арешту на грошові кошти, не обмежують апелянта у праві володіти та користуватися власним майном і здійснювати господарську діяльність.
Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням того, що наведені в апеляційній скарзі порушення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали Господарського суду Миколаївської області від 20.10.2025 у справі №915/1496/25.
За таких обставин, апеляційна скарга на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 20.10.2025 у справі №915/1496/25 задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі залишається без змін.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АКТИВПОСТАЧ" на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 20.10.2025 у справі №915/1496/25 - залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 20.10.2025 у справі №915/1496/25 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі статтями 286-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 26.01.2026.

Головуючий суддя А.І. Ярош

судді Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська