РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року 	справа № 925/804/24 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області до товариства з обмеженою відповідальністю «А-Транс Логістик», товариства з обмеженою відповідальністю «Промислове об`єднання «Ірві Спецтехніка Груп» про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:
24.06.2024 Головне управління Державної податкової служби у Черкаській області звернулося до господарського суду Черкаської області із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «А-Транс Логістик» та товариства з обмеженою відповідальністю «Промислове об`єднання «Ірві Спецтехніка Груп», про визнання недійсним договору на перевезення автомобільним транспортом №47 від 22.11.2021, який укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «А-Транс Логістик» та товариством з обмеженою відповідальністю «Ірві Спецтехніка Груп».
Рішенням господарського суду Черкаської області від 05.02.2025 у справі №925/804/24 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2025 рішення господарського суду Черкаської області від 05.02.2025 скасовано, а справу передано на розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2025 матеріали справи №925/804/24 передано за встановленою юрисдикцією до Черкаського окружного адміністративного суду.
Дана адміністративна справа надійшла до Черкаського окружного адміністративного суду 17.11.2025 та передана шляхом автоматизованого розподілу судді Гаращенку В.В., у зв`язку з чим ухвалою від 21.11.2025 прийнята до свого провадження. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вказаний договір укладений без наміру його виконання з формальним складенням первинних документів та з метою формування безпідставної податкової вигоди іншим суб`єктам господарювання. Вказані обставини, на думку позивача, підтверджується тим, що у товариства з обмеженою відповідальністю «Промислове об`єднання «Ірві Спецтехніка Груп» відсутній задекларований дохід, перевізник не реєстрував податкові накладні в адресу замовника. Відповідно до даних, якими володіє позивач, за перевізником відсутні будь-які транспортні засоби, а наведені у товарно-транспортних накладних не перебували у місці поставки товару у визначених у цих накладних датах. Позивач посилається на відповіді власників транспортних засобів, якими здійснювалось перевезення, які заперечують факт перебування у договірних відносинах з перевізником за договором. Враховуючи викладене, позивач вважає, що договір перевезення автомобільним транспортом №47 від 22.11.2021, який укладений між відповідачами у справі підлягає визнанню судом недійсним.
Також позивач подав до суду додаткові пояснення, в яких зазначив, що згідно з отриманою інформацією від територіального сервісного центру МВС №7141 транспортні засоби, номери яких зазначені у товарно-транспортних накладних, не належать перевізнику товариству з обмеженою відповідальністю «Промислове об`єднання «ІРВІ Спецтехніка Груп» та надано інформацію про власників транспортних засобів, якими нібито здійснювались перевезення. Позивачем направлені відповідні листи цим особам з метою підтвердження надання в оренду, видачі довіреностей на розпорядження чи керування транспортних засобів, номерні знаки. У відповіді на запити власники не підтвердили надання в оренду, видачу довіреностей на розпорядження чи керування транспортних засобів, номерні знаки яких зазначені в товарно-транспортних накладних. Крім того, з отриманої позивачем інформації слідує, що деякі транспортні засоби, які вказані у товарно-транспортних накладних в спірні дати не пересувалися, а деякі з водіїв транспортних засобів не мають відповідної категорії водійських посвідчень. Позивач також вказує на невідповідність ваги товару, яка зазначена у товарно-транспортних накладних із додатковими угодами до договорів поставки.
Відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «А-Транс Логістик», подало відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечує повністю. Позиція відповідача зводиться до того, що відсутність матеріально-технічних ресурсів у контрагента, які необхідні для здійснення господарської діяльності не можуть однозначно свідчити про відсутність фактичного виконання господарських операцій, оскільки не виключають використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин, залучення трудових чи матеріально-технічних ресурсів на договірній основі або не декларування матеріально-технічних ресурсів. У разі наявності порушень, відповідальність за це порушення несе саме те підприємство, яке порушує порядок оформлення трудових відносин із найманими працівниками, чи не виконує обов`язку щодо декларування матеріально-технічної бази.
Відповідач стверджує, що позивач не навів беззаперечних доказів того, що фактичне виконання господарських операцій не виключає використання контрагентом залучених матеріально-технічних ресурсів на договірній основі. Крім того, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом це персональна відповідальність особи, яка керує транспортним засобом не підтверджує відсутність транспортування товару, а є лише припущенням позивача. Доводи позивача спростовуються наданими первинними документами, що свідчать про рух активів у процесі виконання фінансово-господарської діяльності. Об`єктивні обставини свідчать про реальний характер господарських операцій та про спрямованість їх учасників на виникнення саме тих правових наслідків, які зафіксовані, як у договорах поставки так і у оспорюваному договорі. В діях відповідачів відсутній умисел про укладення договору без мети реального його виконання. Позивач не навів доводів про те, які саме інтереси держави були порушені та як саме визнання оскаржуваного договору вплине на їх відновлення.
За наведених обставин, представник відповідача вважає, що позов є необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає.
Відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Промислове об`єднання «Ірві Спецтехніка Груп», повідомлений належним чином в силу ч. 11 ст. 126 КАС України, у встановлений судом строк відзиву проти позову не подав, про причини неподання суд не повідомив.
У відповіді на відзив позивач не погодився з доводами відповідача, вказавши про їх безпідставність та наполягав на задоволенні позову.
У запереченні на відповідь відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «А-Транс Логістик», звернув увагу на фактичне здійснення господарських операцій з перевезення вантажів та просив відмовити в задоволенні позову.
Розглянувши подані документи і матеріали, суд зазначає, що відповідно до пункту 122 розділу VI “Перехідні положення” Положення №1845/0/15-21 до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей. Електронні документи та електронні копії паперових документів вносяться до АСДС та зберігаються в централізованому файловому сховищі. Документи, що надійшли до суду в електронній формі, за потреби можуть роздруковуватися та приєднуватися до матеріалів справи у паперовій формі.
Згідно з абзацом 21 пункту 1 розділу VII Формування і оформлення судових справ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814 (у редакції наказу Державної судової адміністрації України від 17 жовтня 2023 року № 485) у випадку прийняття суддею (суддею-доповідачем), у провадженні якого перебуває судова справа, рішення щодо розгляду (формування та зберігання) судової справи (матеріалів кримінального провадження) в електронній чи змішаній (паперовій та електронній) формі, формування матеріалів судової справи здійснюється у відповідній (их) формі(ах) (паперовій та/або електронній).
Отже, процесуальне законодавство передбачає можливість розгляду справи у змішаній формі (паперовій та електронній) та прийняття рішення про такий розгляд суддею, у провадженні якого перебуває судова справа.
Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за доцільне здійснити розгляд справи у змішаній (паперовій та електронній) формі.
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступне.
Згідно відомостей, які містяться в матеріалах справи, між товариством з обмеженою відповідальністю «Промислове об`єднання «Ірві Спецтехніка Груп» (перевізник) та товариством з обмеженою відповідальністю «А-Транс Логістик» (замовник) укладено оспорюваний позивачем договір перевезення автомобільним транспортом №47 від 22.11.2021 (далі – договір перевезення). За умовами цього договору перевізник приймає на себе зобов`язання надати замовнику послуги з перевезення (доставки) вантажу з подальшою передачею зазначеного вантажу уповноваженій особі (послуги), а замовник зобов`язується оплатити перевізнику вартість наданих послуг (пункт 1.1 договору перевезення).
Між сторонами оформлені заявки на перевезення вантажу №1 від 01.12.2021, №2 від 01.12.2021, №3 від 01.12.2021 згідно з якими товариство з обмеженою відповідальність «А-Транс Логістик» надає вантаж на перевезення, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислове об`єднання «Ірві Спецтехніка Груп» приймає на себе зобов`язання по перевезенню вантажу, надає для нього відповідний рухомий склад, придатний для заявленого вантажу, за визначеними маршрутами, дати завантаження та розвантаження: з 01.12.2021 до 15.12.2021.
До матеріалів справи додані акти у яких зазначено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Промислове об`єднання «Ірві Спецтехніка Груп» у період з 05.12.2021 до 16.12.2021 надало товариству з обмеженою відповідальністю «А-Транс Логістик» транспортні послуги (перевезення зернових за маршрутом замовника) на загальну суму 535 945,70 грн, акти №0512 від 05.12.2021, №0612 від 06.12.2021, №0712 від 07.12.2021, №0812 від 08.12.2021, №1012 від 10.12.2021, №1312 від 13.12.2021, №1612 від 16.12.2021.
Інформація щодо транспортування (перевезення) вантажу, обсяги такого перевезення, відповідальних за його здійснення осіб, пункти завантаження та розвантаження товару та інші складові перевезення відображено у товарно-транспортних накладних, оригінали та копії яких містяться у матеріалах справи (Т.3, а.с.99-165, т.5 а.с. 10-224). 
Вважаючи безпідставним документальне оформлення господарських операцій по взаємовідносинах ТОВ «А-Транс Логістик» та ТОВ «Промислове об`єднання «Ірві Спецтехніка Груп» з підстав відсутності реальних правових наслідків здійснених господарських операцій та те, що вказаний договір суперечать інтересам держави і суспільства, ГУ ДПС у Черкаській області звернулось до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що за положеннями підпункту 20.1.30 пункту 20.1 частини 20 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюваних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.
Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно зі статтею 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
За приписами статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Верховний Суд у постанові від 26 березня 2019 року у справі №807/3996/13-а виснував, що саме суд, який розглядає справу щодо стягнення отриманого за зобов`язанням, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, має встановити факт наявності умислу сторін на вчинення саме такого зобов`язання (правочину).
Перевіряючи посилання податкового органу щодо наявності умислу сторін на вчинення правочину з метою, що суперечить інтересам держави, суд встановив наступні обставини. 
Як встановлено судом, податкову декларацію з податку на додану вартість ТОВ «Промислове Об`єднання «ІРВІ Спецтехніка Груп» за грудень 2021 року, що відповідає періоду, в якому задокументовано надання послуг перевезення за договором перевезення автомобільним транспортом від 22.11.2021 № 47, подано з нульовими показниками. У 2022 році податкові декларації з податку на додану вартість ТОВ «Промислове Об`єднання «ІРВІ Спецтехніка Груп» подавало з нульовими показниками.
Ці обставини, на переконання суду, свідчать про відсутність здійснення господарських операцій ТОВ «Промислове об`єднання «ІРВІ Спецтехніка Груп» з ТОВ «А-Транс Логістик» в силу відсутності їх декларування у податковій звітності.
Відповідно до наданих ТТН, транспортування здійснювалось автомобільним перевізником ТОВ «Промислове об`єднання «ІРВІ Спецтехніка Груп»:
- з пункту навантаження: Одеська обл., смт. Великодолинське до пункту розвантаження: «ТІС-зерно», 16 причал, порт Південний;
- з пункту навантаження: Київська обл., с. Любарці до пункту розвантаження: «ТІС- зерно», 16 причал, порт Південний;
- з пункту навантаження: Одеська обл., смт. Великодолинське до пункту розвантаження: СП ТОВ «Трансбалктермінал», Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Сухолиманська, 58.
Позивач звернувся до Територіального сервісного центру №7141 Регіонального сервісного центру МВС в Черкаській області, щодо власників транспортних засобів, які зазначені в ТТН, які подані ТОВ «А-Транс Логістик», як доказ здійснення перевезень при подані на реєстрацію ПН. У відповідь на запит отримано лист ТСЦ №7141 РСЦ МВС у Черкаській області від 30.11.2022 №31/23/41-1528 та надано відомості щодо власників ТЗ.
Окрім цього, позивачем направлено листи до власників транспортних засобів з метою підтвердження або спростування надання в оренду, видачі довіреностей на розпорядження чи керування транспортних засобів, номерні знаки яких зазначені в ТТН.
Суд враховує, що у ТТН від 08.12.2021 №710788 зазначено, що перевезення здійснювалось автомобілем DAF з державним номерним знаком НОМЕР_1 . Однак, листом за вх. №13852/6 від 24.04.2023 ОСОБА_1 - власник транспортного засобу, повідомила про те, що надання запитуваних документів є неможливим, оскільки ТОВ «Промислове об`єднання «ІРВІ Спецтехніка Груп» їй не відоме та господарських операцій з ТОВ «Промислове об`єднання «ІРВІ Спецтехніка Груп» не здійснювалось, транспортний засіб DAF FT XF 105.460 НОМЕР_1 в оренду не надавався, довіреності на користування та розпорядження (керування) не виписувалися.
У ТТН від 04.12.2021 №708327 зазначено, що перевезення здійснювалось автомобілем DAF з державним номерним знаком НОМЕР_2 . Однак, ОСОБА_2 - власник транспортного засобу, листом (вх. №14057/6 від 27.04.2023) повідомив про те, що жодних господарських відносин з ТОВ «Промислове об`єднання «ІРВІ Спецтехніка Груп» не мав та дане підприємство йому не відоме, транспортний засіб з номерним знаком НОМЕР_2 в оренду не надавався, довіреності на користування та розпорядження або керування не виписувалися. Надання копій документів, вказаних у листі, є неможливим, тому що послуги перевезення 04.12.2021 на замовлення ТОВ «Промислове об`єднання «ІРВІ Спецтехніка Груп» не здійснювались.
У ТТН від 04.12.2021 №708394 зазначено, що перевезення здійснювалось автомобілем DAF з державним номерним знаком НОМЕР_3 . Однак, ОСОБА_3 - власник транспортного засобу, листом за вх. №13742/6 від 24.04.2023 повідомив про те, що надання інформації та її документального підтвердження щодо надання в оренду, видачі довіреностей та розпорядження або керування транспортним засобом з номерним знаком НОМЕР_3 не є можливим, оскільки господарські відносини з ТОВ «Промислове об`єднання «ІРВІ Спецтехніка Груп» не здійснювались (копія листа знаходиться в матеріалах справи).
У ТТН від 08.12.2021 №709373 зазначено, що перевезення здійснювалось автомобілем DAF з державним номерним знаком НОМЕР_4 . У ТТН від 09.12.2021 №709374 зазначено, що перевезення здійснювалось автомобілем DAF з державним номерним знаком НОМЕР_5 . Однак, листом за вх. №15534/6 від 05.05.2023 ОСОБА_4 - власник транспортного засобу, повідомив, що ТОВ «Промислове об`єднання «ІРВІ Спецтехніка Груп» йому не відоме, автомобілі DAF XF 95.480, DAF XF 105.460 з номерними знаками НОМЕР_5 та НОМЕР_4 в оренду підприємству не надавались, довіреності на користування та розпорядження (керування) не виписувались.
Відповідно до листа територіального сервісного центру МВС №7141 від 30.11.2022 року №31/23/41-1528 власником транспортних засобів: НОМЕР_6 (авто зазначене в ТТН від 09.12.2021 №710754), НОМЕР_7 (авто зазначене в ТТН від 09.12.2021 №710751), НОМЕР_8 (авто зазначене в ТТН від 09.12.2021 №710751), НОМЕР_9 (авто зазначене в ТТН від 09.12.2021 №709398) зазначений ОСОБА_5 (Кіровоградська область, м. Гайворон, вул. Франка Івана, 30). Відповідно до отриманої відповіді ОСОБА_5 жодних господарських відносин з ТОВ «Промислове об`єднання «ІРВІ Спецтехніка Груп» не мав. Йому дане підприємство невідоме, транспортні засоби з номерними знаками НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 в оренду не надавалися, довіреності на користування та розпорядження або керування не виписувалися. Жодних послуг з перевезення 09.12.2021 за замовленням ТОВ «Промислове об`єднання «ІРВІ Спецтехніка Груп» не надавалось.
Відповідно до листа Територіального сервісного центру МВС №7141 від 30.11.2022 року власником транспортних засобів: НОМЕР_10 (авто зазначене в ТТН від 09.12.2021 №709356) зазначено ПП «СЕРВІС-АВТОТРАНС» (Чернігівська обл., м. Прилуки, вул. Миру, 40). Відповідно до отриманої відповіді ПП «Сервіс-Автотранс» (лист №1/15-05-23 від 15.05.2023 знаходиться в матеріалах справи) вказане підприємство не мало жодних взаємовідносин з ТОВ «Промислове об`єднання «ІРВІ Спецтехніка Груп». Крім того, листом Територіального сервісного центру МВС №7141 від 30.11.2022 №31/23/41-1495 повідомлено ГУ ДПС у Черкаській області, що відповідно до інформації наданої даним листом за ТОВ «Промислове «ІРВІ Спецтехніка Груп» транспортні засоби серед зареєстрованих не значаться.
Листом Головного управління статистики у м. Києві від 18.11.2022 №08-05/2406-22 повідомлено позивача, що ТОВ «Промислове об`єднання «ІРВІ Спецтехніка Груп» не подано до Головного управління статистики у м. Києві статистичну звітність за формою №31-авто (квартальна) «Звіт про перевезення автомобільним транспортом вантажів за видами вантажів та пасажирів за видами сполучень» за четвертий квартал 2021 року. 
На адресу ГУ ДПС у Черкаській області надійшов лист ДПС від 16.05.2023 №11123/7/99-00-05-03-02-08, яким надано інформацію від Головного сервісного центру МВС України від 01.05.2023 № 31/8138-8938-2023 з баз даних МВС щодо посвідчень водіїв, вказаних у ТТН.
Також, ГУ ДПС у Черкаській області отримано лист Головного сервісного центу МВС від 15.10.2024 року №31/32231-30306-2024.
Відповідно до вказаних листів частина водіїв, які зазначені в ТТН як такі, що здійснювали перевезення вантажу за спірним договором не мають відповідної категорії, яка надає їм право здійснювати перевезення таким видом транспорту.
Відповідно до пункту 2.13 Правил дорожнього руху, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2021 № 1306 (зі змінами), транспортні засоби належать до таких категорій:
А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт;
А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб.см і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше;
В1 - квадро- і трицикли, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) мототранспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів;
В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;
С1 - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;
С - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;
D1 - призначені для перевезення пасажирів автобуси, у яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, не перевищує 16, состав транспортних засобів з тягачем категорії D1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;
D - призначені для перевезення пасажирів автобуси, у яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, більше 16, состав транспортних засобів з тягачем категорії D та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;
ВЕ, С1Е, СЕ, DIE, DE - состави транспортних засобів з тягачем категорії В, С1, С, D1 або D та причепом, повна маса якого перевищує 750 кілограмів;
Т - трамваї та тролейбуси.
Перевіривши наведені обставини, судом встаноелно невідповідність даних, вказаних у ТТН та інформації, яка наявна в базах даних МВС, зокрема:
- ОСОБА_6 номер водійського посвідчення НОМЕР_11 , ОСОБА_7 номер водійського посвідчення НОМЕР_12 , ОСОБА_8 номер водійського посвідчення НОМЕР_13 , ОСОБА_9 номер водійського посвідчення НОМЕР_14 - водійські посвідчення не належать даним особам;
- ОСОБА_10 номер водійського посвідчення НОМЕР_15 , ОСОБА_11 номер водійського посвідчення НОМЕР_16 , ОСОБА_12 номер водійського посвідчення НОМЕР_17 , ОСОБА_13 номер водійського посвідчення НОМЕР_18 , ОСОБА_14 номер водійського посвідчення НОМЕР_19 , ОСОБА_15 номер водійського посвідчення НОМЕР_20 , ОСОБА_16 номер водійського посвідчення НОМЕР_21 , ОСОБА_17 номер водійського посвідчення НОМЕР_22 , ОСОБА_18 номер водійського посвідчення НОМЕР_23 , ОСОБА_19 номер водійського посвідчення НОМЕР_24 , ОСОБА_20 номер водійського посвідчення НОМЕР_25 , ОСОБА_21 номер водійського посвідчення НОМЕР_26 , ОСОБА_22 номер водійського посвідчення НОМЕР_27 , ОСОБА_9 номер водійського посвідчення НОМЕР_14 - водійські посвідчення здано в архів;
- ОСОБА_23 номер водійського посвідчення НОМЕР_28 , ОСОБА_11 , номер водійського посвідчення НОМЕР_16 , ОСОБА_24 номер водійського посвідчення НОМЕР_29 , ОСОБА_13 номер водійського посвідчення НОМЕР_18 , ОСОБА_14 номер водійського посвідчення НОМЕР_19 , ОСОБА_15 номер водійського посвідчення НОМЕР_20 , ОСОБА_16 , номер водійського посвідчення НОМЕР_21 , ОСОБА_23 номер водійського посвідчення НОМЕР_28 , ОСОБА_17 номер водійського посвідчення НОМЕР_22 , ОСОБА_25 номер водійського посвідчення НОМЕР_30 , ОСОБА_18 номер водійського посвідчення НОМЕР_23 , ОСОБА_26 номер водійського посвідчення НОМЕР_31 , ОСОБА_19 номер водійського посвідчення НОМЕР_24 , ОСОБА_20 номер водійського посвідчення НОМЕР_25 , ОСОБА_27 номер водійського посвідчення НОМЕР_32 , ОСОБА_28 номер водійського посвідчення НОМЕР_33 , ОСОБА_21 номер водійського посвідчення НОМЕР_26 , ОСОБА_29 номер водійського посвідчення НОМЕР_34 , ОСОБА_30 номер водійського посвідчення НОМЕР_35 , ОСОБА_31 номер водійського посвідчення НОМЕР_36 , ОСОБА_32 номер водійського посвідчення НОМЕР_37 , ОСОБА_33 номер водійського посвідчення НОМЕР_38 , ОСОБА_34 номер водійського посвідчення НОМЕР_39 , ОСОБА_6 номер водійського посвідчення НОМЕР_11 , ОСОБА_8 номер водійського посвідчення НОМЕР_13 , ОСОБА_35 номер водійського посвідчення НОМЕР_40 - у даних водіїв, які вказано в ТТН, відсутні відкриті категорії С1Е або СЕ відповідно до пункту 2.13 Правил дорожнього руху, які надають їм право на керування великотоннажними транспортними засобами для яких необхідно мати такі категорії.
- ОСОБА_36 номер водійського посвідчення НОМЕР_41 , ОСОБА_35 номер водійського посвідчення НОМЕР_40 - статус водійського посвідчення «вилучене».
- ОСОБА_29 , номер водійського посвідчення НОМЕР_34 - статус водійського «загублене».
Згідно відомостей, які містяться в матеріалах справи, відповідно до листів Головного управління НП у Одеській області від 25.11.2022 №13/2914, від 23.01.2023 № 13/361, від 16.10.2024 № 13/3791 встановлено, що у період 02.12.2021-12.12.2021 системою відеофіксації пересування автошляхами України транспортних засобів ІП «ГАРПУН» не зафіксовано пересування транспортних засобів з державними номерними знаками, зазначеними у наданих ТТН, НОМЕР_42 , НОМЕР_43 , НОМЕР_44 , НОМЕР_45 , НОМЕР_3 , НОМЕР_2 , НОМЕР_46 , НОМЕР_47 , НОМЕР_48 , НОМЕР_49 , НОМЕР_50 , НОМЕР_51 , НОМЕР_1 , НОМЕР_52 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_53 , НОМЕР_54 , НОМЕР_55 , НОМЕР_56 , НОМЕР_8 , НОМЕР_57 , НОМЕР_58 , НОМЕР_7 , НОМЕР_59 , НОМЕР_60 , НОМЕР_61 , НОМЕР_62 , НОМЕР_63 , НОМЕР_64 , НОМЕР_65 , НОМЕР_66 , НОМЕР_67 , НОМЕР_68 , НОМЕР_69 , НОМЕР_9 , НОМЕР_70 , НОМЕР_71 , НОМЕР_72 , НОМЕР_73 , НОМЕР_74 , НОМЕР_75 , НОМЕР_76 , НОМЕР_77 , НОМЕР_78 , НОМЕР_79 , НОМЕР_80 , НОМЕР_81 , НОМЕР_42 , НОМЕР_82 , НОМЕР_83 , НОМЕР_84 , НОМЕР_85 , НОМЕР_51 , НОМЕР_50 , НОМЕР_49 , НОМЕР_48 , НОМЕР_86 , НОМЕР_87 , НОМЕР_88 , НОМЕР_89 , НОМЕР_90 , НОМЕР_91 , НОМЕР_92 , НОМЕР_93 , НОМЕР_94 , НОМЕР_95 , НОМЕР_96 , НОМЕР_97 за маршрутом, вказаним у наданих ТТН.
Суд звертає увагу, що Головне управління національної поліції в Одеській області листом від 16.10.2024 року № 13/3791 надало інформацію, яка міститься в інформаційній підсистемі «Геопортал-Гарпун» інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України». Відповідно до інформації, яка міститься в інформаційній підсистемі «Геопортал-Гарпун», зафіксовано рух автомобілів, зазначених в наданих ТОВ «А-Транс-Логістик» ТТН. 
Однак, надана інформація не підтверджує рух транспортних засобів за маршрутом з пункту навантаження до пункту розвантаження та/або в дати, зазначені в ТТН. 
За таких обставин, суд відхиляє посилання відповідача щодо ненадання позивачем у матеріали справи доказів того, що запитувані транспортні засоби були внесені до інформаційної підсистеми «Гарпун».
Фіксування руху автомобілів, в тому числі не за маршрутом з пункту навантаження до пункту розвантаження та/або в інші дати, зазначені в ТТН спростовує доводи відповідача, що інформація, надана Головним управлінням національної поліції у Одеській області не містить доказів того, що транспортні засоби пересувалися виключно за маршрутом де встановлено технічні засоби/технічні прилади, а також що технічні засоби/технічні прилади монтовані/розміщенні у місцях навантаження/розвантаження товару.
З огляду на викладене, суд переконаний, що транспортування зернових вищенаведеними транспортними засобами не здійснювалось.
Суд також враховує, що згідно з пп. 3.1.20 розділу 3 договору перевезення автомобільним транспортом від 22.11.2021 №47, разом з товарно-транспортною документацією перевізник зобов`язаний надавати замовнику відповідні акти прийому-передачі наданих послуг, а також рахунки-фактури для оплати послуг, наданих в рамках відповідних транспортних заявок.
Згідно з пп. 4.2 розділу 4 договору перевезення автомобільним транспортом від 22.11.2021 №47, замовник здійснює оплату послуг за даним договором на підставі наступних документів: рахунок- фактура (оригінал), товарно-транспортна накладна (копія), акт виконаних робіт (оригінал).
Відповідно до пп. 4.3 розділу 4 договору перевезення, оплата послуг здійснюється замовником в строк, що не перевищує 180 робочих дні з дати підписання сторонами відповідного акту прийому-передачі наданих послуг та отримання замовником від перевізника відповідних рахунку-фактури та оригіналів належним чином оформлених ТТН.
Відповідно до пп. 4.4 розділу 4, оплата наданих послуг здійснюється замовником у безготівковій формі шляхом перерахування відповідних грошових коштів на поточний рахунок перевізника, зазначений в рахунку-фактурі.
Всупереч наведених вимог договору, ТОВ «А-Транс Логістик» не надано доказів оплати за оформлені документально послуги перевезення (рахунки-фактури, платіжні доручення), хоча з моменту підписання актів надання послуг від 07.12.2021 № 0712, від 08.12.2021 № 0812, від 05.12.2021 № 0512, від 10.12.2021 № 1012, від 13.12.2021 № 1312, від 16.12.2021 № 1612, минув визначений договором період.
Згідно з наданими актами наданих послуг ТОВ «Промислове об`єднання «ІРВІ Спецтехніка груп» здійснено транспортні послуги (Перевезення зернових за маршрутом замовника):
№ 0712 від 07.12.2021 - транспортні послуги (Перевезення зернових за маршрутом замовника),836,019 тонн на загальну суму 63 601,90 грн;
№ 0812 від 08.12.2021- транспортні послуги (Перевезення зернових за маршрутом замовника), 797,66 тонн на загальну суму 79 766,10 грн;
№ 0512 від 05.12.2021 - транспортні послуги (Перевезення зернових за маршрутом замовника), 399,633 тонн на загальну суму 39 963,30 грн
№ 1012 від 10.12.2021- транспортні послуги (Перевезення зернових за маршрутом замовника), 1012,689 тонн на загальну суму 101 268,90 грн;
№ 1312 від 13.12.2021- транспортні послуги (Перевезення зернових за маршрутом замовника), 1574,279 тонн на загальну суму 157 427,90 грн;
№ 1612 від 16.12.2021- транспортні послуги (Перевезення зернових за маршрутом замовника), 300,500 тонн на загальну суму 30 050,00 грн.
Отже, загальна вартість наданих послуг ТОВ «Промислове об`єднання «ІРВІ Спецтехніка груп» з ТОВ «А-Транс Логістик», складає 472 078,10 грн.
Під час вирішення спору, суд враховує невідповідність ваги товару, зазначену в ТТН, з вагою, вказаною в додаткових угодах до договорів поставки, які долучив до матеріалів справи відповідач. Зокрема, в додаткових поясненнях зазначалося:
- в товарно-транспортній накладній від 09.12.2021 № 709394 (а.с. 114 т. 2.) вага товару зазначена 24,200 т., а відповідно до додаткової угоди від 11.12.2021 № 3П22-64324 до договору поставки від 08.12.2021 № ЧРК22-26167 вага товару відповідно до вказаної товарно-транспортної накладної зазначена 23,841 т. Видаткові накладні датовані - 11.12.2021, 12.12.2021, 13.12.2021;
- в товарно-транспортній накладній від 09.12.2021 № 710783 (а.с. 101 т. 2) вага товару зазначена 25,070 т., а відповідно до додаткової угоди від 11.12.2021 № 3П22-64324 до договору поставки від 08.12.2021 № ЧРК22-26167 вага товару відповідно до вказаної товарно-транспортної накладної зазначена 24,820 т. Видаткові накладні датовані - 11.12.2021, 12.12.2021, 13.12.2021;
- в товарно-транспортній накладній від 10.12.2021 № 710773 (а.с. 102 т. 2) вага товару зазначена 29,500 т., а відповідно до додаткової угоди від 11.12.2021 № 3П22-64324 до договору поставки від 08.12.2021 № ЧРК22-26167 вага товару відповідно до вказаної товарно-транспортної накладної зазначена 27,447 т. Видаткові накладні датовані - 11.12.2021, 12.12.2021, 13.12.2021;
- в товарно-транспортній накладній від 03.12.2021 № 708408 (а.с. 165 т. 2) вага товару зазначена 25,560 т., а відповідно до додаткової угоди від 06.12.2021 № 3П22-61567 до договору поставки від 02.12.2021 № ЧРК22-25227 вага товару відповідно до вказаної товарно-транспортної накладної зазначена 23,702 т. Видаткові накладні датовані - 05.12.2021, 06.12.2021.
Підсумовуючи наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про формальне укладання договору перевезення, який не мав реального характеру, оскільки не підтверджено факт транспортування товару ТОВ «ІРВІ Спецтехніка Груп» на адресу ТОВ «А-Транс Логістик» з пункту завантаження: Одеська обл., смт. Великодолинське до пункту розвантаження: «ТІС-зерно», 16 причал, порт Південний та СП ТОВ «Трансбалктермінал», Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Сухолиманська, 58. При цьому, суд відхиляє посилання відповідача на оформлення договірних відносин про придбання зернових, оскільки в ході судового розгляду спору судом встановлювались обставини фактичного здійснення перевезень вантажів у межах господарських правовідносин між відповідачами на підставі договору перевезення від 22.11.2021 № 47.
У постанові від 29.11.2022 у справі №911/1245/21 Верховний Суд вказав, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість. Частиною 3 статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Правочини, які вчиняються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути неправомірною та недобросовісною.
Суд враховує, що будь-який правочин є вольовою дією, а тому перш ніж здійснювати його оцінку на предмет дійсності чи недійсності, необхідно встановити вираження волі особи (осіб), які його вчинили.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.
Згідно частин 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Вказаний перелік обов`язкових реквізитів документа кореспондується з пунктом 2.3 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджений наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995. Пунктом 2.4 вказаного Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.
Відтак, саме первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.
В той же час, господарські операції це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Первинні документи, створені в електронному вигляді, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг, при цьому на вимогу контролюючих або судових органів та своїх контрагентів підприємство, установа зобов`язані за свій рахунок зробити копії таких документів на паперовому носії.
Отже, норми Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які регулюють відносини організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, передбачають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які повинні мати певні реквізити. Разом із цим, указані норми не визначають, що обставини передачі товару між юридичними особами можуть підтверджуватись тільки первинними документами, передбаченими Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Отже, такі обставини можуть підтверджуватися також іншими доказами.
На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій особа повинна мати відповідні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами і які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення суб`єктами господарювання відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 29.01.2020 у справі №916/922/19, визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, а отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, крім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару. Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №916/3027/21.
Пунктом 11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в України, затверджених наказом Міністерством транспорту України №363 від 14.10.1997, встановлено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил (п.11.1 Правил).
Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом (п. 11.3 Правил).
Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її примірники (п. 11.4 Правил).
У разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається перевізнику (п. 11.5 Правил).
Підсумовуючи досліджену інформацію, суд робить висновок, що відомості, які зазначені в спірних товарно-транспортних накладних містять неправдиву інформацію, так як ці товарно-транспортні накладні складені за відсутності фактичного руху транспортних засобів, а відомості про водіїв вказані за відсутності відповідних водійських посвідчень чи за наявності посвідчень, які не дають права керувати транспортними засобами, які перевозять вказані в ТТН вантажі.
Також судом встановлено та не заперечується товариством з обмеженою відповідальністю «А-Транс Логістик», що останнє не здійснювало розрахунків з ТОВ «ІРВІ Спецтехніка Груп» згідно задокументованих перевезень вантажів.
Щодо посилання скаржника на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08.12.2022 у справі №580/4980/22, яким задоволено частково позов товариства з обмеженою відповідальністю «А-Транс-Логістик» та визнано протиправними та скасовано рішення комісії Головного управління ДПС у Черкаській області про відмову в реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних від 24.08.2022 та зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати податкові накладні, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2018 у справі №917/1345/17 дійшла висновку, що преюдиціальне значення у справі надається саме обставинам, установленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють лише обставини, які належали до предмета доказування у відповідній справі, безпосередньо досліджувались і встановлювались у ній судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
У постанові від 01.09.2020 у справі № 907/29/19 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №910/6355/20 зазначила, що попереднє рішення суду може бути враховано під час розгляду спору та слугувати підставою для звільнення учасників процесу від доказування певних обставин, зокрема, що преюдиціальне значення надається виключно обставинам, установленим судовими рішеннями, серед яких можна виокремити обставини (факти) того, чи мали місце ці діяння та чи вчинені вони цією особою, а не правовій оцінці таких обставин, яка може полягати, зокрема, у висновках суду про те, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною.
Отже, наведені у справі №580/4980/22 висновки не мають преюдиційного характеру для справи №925/804/24, яка розглядається, оскільки такі висновки не є обставиною справи, а є правовою оцінкою суду дій податкового органу щодо відмови в реєстрації податкових накладних, тобто в іншому спорі з іншим предметом. При цьому, фактичне здійснення господарських операцій у справі №580/4980/22 не досліджувалось.
Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що склавши первинні документи бухгалтерського обліку, які не підтверджують рух товару та оплату такого товару, відповідачі діяли узгоджено, переслідуючи мету: створення формальних підстав виникнення права на податковий кредит з податку на додану вартість та заниження об`єкта оподаткування з податку на прибуток.
В даному випадку дії відповідачів щодо документального оформлення оспорюваного правочину, свідчать про наявність у діях відповідачів мети щодо створення штучних підстав для незаконного отримання права на податкові вигоди і, як наслідок, для зменшення податкових зобов`язань з податку на додану вартість та податку на прибуток. Своєю чергою, податковий кредит з податку на додану вартість дає право платнику податків на бюджетне відшкодування сплаченої суми податку або ж зменшення податкового зобов`язання. Отже, правочин, який уклали відповідачі, суперечить інтересам держави і суспільства в питаннях ведення господарської діяльності й оподаткування.
Держава, як і суспільство, зацікавлена у веденні платниками податків господарської діяльності відповідно до вимог закону та сплаті податків, оскільки від цього залежить спроможність виконувати зобов`язання перед громадянами, заради і завдяки яким вона існує.
Таким чином, відповідачі усвідомлювали протиправність укладеного договору, суперечність його мети інтересам держави і суспільства, яка (мета) може проявлятись не лише в ухиленні від сплати податків, скоєнні злочину, а й в отриманні безпідставних преференцій з боку держави, зокрема, формування та відшкодування податку на додану вартість, незаконне заволодіння майном тощо; прагнули настання протиправних наслідків у вигляді отримання незаконної податкової вигоди.
З огляду на зазначене, у правовідносинах, що виникли за договором переведень, має місце формальне складення первинних документів з метою формування безпідставної податкової вигоди, що суперечить інтересам держави та суспільства, а відтак спірний договір підлягає визнанню недійсним на підставі ч.3 ст.228 ЦК України.
Щодо доводів скаржника стосовно неефективності обраного позивачем способу захисту, суд враховує таке.
За змістом статей 15, 16 ЦК кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у частині 2 статті 16 Цивільного кодексу України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини 2 вказаної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Інакше кажучи, суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має також бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 (пункт 6.13), від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (пункт 82), від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (пункт 24), від 21.09.2022 у справі № 908/976/19 (пункт 5.6).
Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18 (пункт 63), від 21.09.2022 у справі №908/976/19 (пункт 5.6) від 04.07.2023 у справі №233/4365/18 (пункт 29)).
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.
Тож у кожному конкретному спорі суд насамперед повинен оцінювати застосовувані способи захисту порушених прав, які випливають із характеру правопорушень, визначених спеціальними нормами права, а також ураховувати критерії ефективності таких засобів захисту та передбачені статтею 13 Цивільного кодексу України обмеження щодо недопущення зловживання свободою при здійсненні цивільних прав будь-якою особою.
В даному випадку, обґрунтовуючи позовні вимоги податковий орган стверджував про обставини нереальності та фіктивності господарських операцій за спірним договором з метою отримання необґрунтованої податкової вигоди.
Правовою підставою позивач визначив статті 203, 215, частина 3 статі 228 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України).
Суд враховує, що як було зазначено вище при вирішенні справ у спорах про визнання недійсним договору відповідно до статті 228 ЦК України, зокрема частини 3 цієї норми, ознаками недійсного договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства (див. висновки Верховного Суду у постановах від 20.03.2019 у справі № 922/1391/18, від 15.12.2021 у справі № 910/6271/17, від 20.07.2022 у справі № 911/2961/19 тощо).
Отже, головною ознакою договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін.
Як було встановлено раніше у даному випадку наслідки за спірним правочином не настали (договір не був повністю чи частково виконаний, застосування двосторонньої реституції є неможливим), однак враховуючи наявність у відповідачів мети направленої на настання протиправних наслідків щодо отримання необґрунтованої податкової вигоди, даний позов про визнання договору недійсним є ефективним способом захисту.
Крім того, суд враховує, що фактично твердження позивача також стосувались того, що договір перевезень не спрямований на реальне настання правових наслідків, які обумовлені ним, проте позивач не визначив підставою для визнання недійсним оспорюваного правочину його фіктивність у відповідності до приписів статті 234 ЦК України.
Частинами 1, 2 статті 234 ЦК України передбачено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином. Такий правочин визнається судом недійсним.
Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме собою невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання договору недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає її зовнішньому прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.
Водночас стаття 234 ЦК України визначає інший склад правопорушення, ніж частина 3 статті 228 ЦК України, що зумовлює й інший предмет доказування у справі, а отже, вказане не є питаннями виключно кваліфікації, а тому судом не досліджувалась ця підстава для визнання недійсним правочину. Оскільки сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, то суд дійшов висновку про визнання договору недійсним без застосування будь-яких наслідків.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З урахуванням наведеного, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 77, 241-246, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати недійсним договір на перевезення автомобільним транспортом №47 від 22.11.2021, який укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «А-Транс Логістик» (код ЄДРПОУ 40186991) та товариством з обмеженою відповідальністю «Ірві Спецтехніка Груп» (код ЄДРПОУ 38441276).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання рішення.

Суддя 	Валентин ГАРАЩЕНКО