Справа №639/5128/25
Провадження №2/639/1787/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2025 року Новобаварський районний суд міста Харкова
в складі: головуючого – судді Баркової Н.В.,
за участю секретаря – Скороход Б.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Харківської територіальної громади в особі Харківської міської ради про зняття арешту з нерухомого майна, -
ВСТАНОВИВ:

15.07.2025 року представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Біленко О.О. звернувся до Новобаварського районного суду міста Харкова з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Харківської територіальної громади в особі Харківської міської ради і просить суд зняти зареєстроване в реєстрі 26.02.2010 року П`ятою Харківською державноюнотаріальною конторою обтяження (реєстраційний № 9561405) увиді арешту нерухомого майна (cкасувати арешт майна), а саме - житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , накладене на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.01.2010 року по справі № 2-350/10; стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що ОСОБА_4 є матір`ю позивача ОСОБА_1 . Так, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя мати позивача була власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та на день смерті була зареєстрована та проживала в належному їй на праві приватної власності житловому будинку за вищевказаною адресою. Позивачтакожбула зареєстрована та постійно проживала разом із матір`ю (спадкодавцем) на часвідкриття спадщини за однією адресою: АДРЕСА_1 , а тому вважається такою, що прийняла спадщину в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України.Більш того,позивач прийняла спадщину і шляхом звернення до нотаріуса з заявою проприйняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги майна її померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за законом згідно зі ст.1261 ЦК України. Інших спадкоємців після смерті матері немає, спадщину ніхто, крім заявника не прийняв.
З метою оформлення своїх прав на спадщину після смерті матері, зокрема,на належний їй житловий будинок,позивач звернулася до нотаріуса, однак,нотаріусом було повідомлено про неможливість на даний момент оформлення права на спадкове майно та отримання свідоцтва про право на спадщину,оскільки на належний матері позивачабудинокнакладено арешт.При цьому, накладення арешту є наслідком лише допущеної судом опискив ухвалі, напідставі якої арешт було накладено, у зв`язку з чим арешт підлягаєбезумовному скасуванню з огляду на те, що він не має жодних законних підстав, апричиною його накладення стала лише допущена судом формальна технічнапомилка, описка.
Так за Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майнота Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.06.2025 року за №432859818 встановлено, що 26.02.2010 року П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою було зареєстровано обтяження (реєстраційний № 9561405), а саме: накладений арешт на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (власник – ОСОБА_2 ) на підставі Ухвали Жовтневого районногосуду м. Харкова від 21.01.2010 року (по справі № 2-350/10). З наданої держнотконторою копії ухвали суду вбачається, що 21.01.2010 року Жовтневим районним судом м. Харкова винесена Ухвала про забезпечення позову по справі № 2-350/10, де в описовій частині ухвали вказано, що ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа – П`ята Харківська державна нотаріальнаконтора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 , виданого ОСОБА_2 03.08.2007 року П`ятою Харківськоюдержавною нотаріальною конторою за р.№ 1-1770, визнання за ним права власностіна спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті батька – ОСОБА_7 , в резолютивній частині суд ухвалив – накласти арешт на житловийбудинок АДРЕСА_1 , який зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 , шляхом заборони на йоговідчуження та здачу у найм третім особам. Тобто, судом була допущена помилка в номері житлового будинку, а саме:зазначено будинок АДРЕСА_1 , замість правильного - будинок АДРЕСА_2 .
Відповідно до п.4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчим органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.
У зв`язку з викладеним, позивач, посилаючись на норми ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, вимушена звернутися до суду з даним позовом.
Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 17.07.2025 року прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Харківської територіальної громади в особі Харківської міської ради про зняття арешту з нерухомого майна. Призначено підготовче засідання.
Під час підготовчого провадження судом фактично виконано клопотання представника позивача про витребування необхідних доказів, тому окремо вказане клопотання не розглядалось.
Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 12.08.2025 року підготовче провадження у цивільній справіза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Харківської територіальної громади в особі Харківської міської ради про зняття арешту з нерухомого майна– закрито.Призначено справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання 18.11.2025 року учасники справи не заявилися, повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином. 
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Біленко О.О. подав додаткові пояснення на позов та надав письмову заяву, в якій просив провести розгляд справи у його відсутність, позов просив задовольнити у повному обсязі, уточнивши, що не наполягає на стягненні судового збору з відповідачів у разі задоволення позову.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надали заяви, в яких визнали позовні вимоги, просили провести розгляд справи у їх відсутність, але заперечували проти стягнення з них судового збору. 
Представник відповідача Харківської територіальної громади в особі Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не сповістив, однак надав письмові пояснення на позов, в яких просив відмовити у задоволені позову, зазначивши, що арешт, накладений Жовтневим районним судом м. Харкова відповідно до ухвали від 21.01.2010 у справі №2-350\10 в порядку забезпечення позову може бути скасований з ініціативи суду або за вмотивованим клопотанням учасника справи згідно зі ст. 158 ЦПК України, тобто у передбаченому законом процесуальному порядку. 
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.
Суд, дослідивши письмові докази, в тому числі матеріали цивільної справи №2-350\10, приходить до наступних висновків.
Позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблено відповідний актовий запис №676 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 04.08.2000 року. Її батьками зазначені ОСОБА_8 та ОСОБА_4 (а.с. 32).
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 уклали шлюб 09.09.1977 року, актовий запис 1428 в палаці Жовтневий м. Харкова, прізвище дружини після реєстрації шлюбу – ОСОБА_10 , що підтверджується копією довідки ЗАГС (а.с.45).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, про що зроблено відповідний актовий запис №822 та підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 29.05.2025 року (а.с. 35). 
За життя ОСОБА_11 на підставі Договору купівлі-продажу від 31.07.1976 року, посвідченого нотаріусом Леоновою Б.А. Дев`ятої ХДНК, належить житловий будинок з надвірними будовами адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 37-39, 42-45).
Станом на дату смерті ОСОБА_4 – ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою Департаменту реєстрації ХМР від 11.07.2025 року та 11.08.2025 року (а.с. 33, 61). 
Після смерті ОСОБА_4 – 28.05.2025 року приватним нотаріусом ХМНО Клемпарською В.М. була заведена спадкова справа №29/2025 (номер у спадковому реєстрі 74204700), що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 13.06.2025 року (а.с. 34).
04.07.2025 року приватним нотаріусом ХМНО Клемпарською В.М. складено лист №117\02-14, яким повідомлено, що після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі заяви про прийняття спадщини за законом, поданої дочкою – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , було заведено спадкову справу. При здійсненні відповідної перевірки всіх необхідних відомостей нотаріусом з`ясовано, що померлій ОСОБА_13 з 1976 року по день смерті на праві власності належав житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 31.07.1976 року Дев`ятю ХДНКза реєстровим № 1-104, право власності зареєстровано Харківським міським бюро технічної інвентаризації 03.09.1976 року за реєстровим №31157. За наявною Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майно щодо об`єкта нерухомого майна від 25.06.2025 року за № 432859818 встановлено, що 20.02.2010 року П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою було зареєстровано обтяження (реєстраційний №9561405), а саме накладений арешт на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (власник ОСОБА_2 ) на підставі Ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.01.2010 року (по справі №2-350\10). При цьому нотаріусом звернута увага, що в описовій частині вказаної ухвали йдеться про житловий будинок АДРЕСА_1 , а в резолютивній частині суд ухвалив накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 . Тобто судом допущена помилка в номері житлового будинку. Відповідно до п.4.20 п.4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо на спадкове майно накладено арешт, видача свідоцтва про право на спадщину зупиняється до зняття арешту. На підстави вищевикладеного, нотаріус просить вирішити питання по суті та вжити необхідні заходи для зняття помилково накладеного арешту на вказаний вище житловий будинок та вилучення запису про зареєстроване обтяження з відповідного Реєстру з метою подальшого оформлення спадщини (а.с. 36).
Судом досліджено матеріали цивільної справи №2-350/10 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , треті особа: П`ята Харківська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство «ХМБТІ» про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання права власності та встановлення юридичного факту. Спір у даній справі виник з приводу права власності на нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1 .
Дійсно, матеріали цивільної справи №2-350/10 містять ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.01.2010 року, якою ухвалено: задовольнити заяву представника позивача ОСОБА_14 про забезпечення позову; накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , який зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 , шляхом заборони на його відчуження та здачу у найм третім особам. Однак в описовій частині ухвали вказано, що ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа П`ята ХДНК про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 , видане ОСОБА_2 03.08.2007 року П`ятою ХДНК, р.№1-1770; визнання за ним права власності на спадщину за законом на житловий будинок; АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_7 (а.с.41).
В подальшому учасниками справи №2-350/10 уточнені написання їх прізвищ як « ОСОБА_15 ».
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України та ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. 
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. 
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.
Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.
Відповідно до статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи та часом її відкриття є день смерті особи.
Як встановлено ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до п. 4.20 п.4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо на спадкове майно накладено арешт, видача свідоцтва про право на спадщину зупиняється до зняття арешту.
Отже, накладення арешту та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обмежує права позивача як спадкоємця нерухомого майна, яке належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.
Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику.
Суд зазначає, що будь-яке обтяження права власності має переслідувати певну законну мету, бути співмірним та не перевищувати меж права вільного здійснення права власності майном.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили.
Так, дослідивши надані учасниками письмові докази, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті матері, ОСОБА_4 . Однак нотаріусом позивачу повідомлено про неможливість оформити спадщину на спадкове майно - житловий будинок АДРЕСА_1 , оскільки ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.01.2010 року по цивільній справі №2-350/10 накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 . Між тим судом з`ясовано, що учасником справи №2-350/10 виступав ОСОБА_2 , який притягнутий до участі і у даній справі як відповідач разом із правонаступником іншого учасника справи - ОСОБА_3 , а спір у вказаній справі виник щодо права власності на будинок АДРЕСА_1 . Отже у цивільній справі №2-350/10 вочевидь помилково накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 . Позивач ОСОБА_1 , а також її родичі, не були учасниками справи №2-350/10, отже у позивача відсутня процесуальна можливість звернутись до суду із заявою про виправлення помилок, допущених судом в ухвалі про накладення арешту в частині номеру будинку, або із заявою про зняття арешту, тим більше такий процесуальний спосіб захисту прав позивача є неефективним, оскільки накладення арешту на інший будинок (шляхом виправлення помилки в ухвалі) відповідно до закону не є підставою для автоматичного зняття вже зареєстрованого арешту. Отже, затаких обставин право позивача ОСОБА_1 як власника спадкового майна знаходиться в стані порушення, оскільки вона не має можливості виконати свій обов`язок щодо оформлення права власності на нерухоме спадкове майно і вільно розпоряджатись належною їй власністю через наявність арешту, який не має жодного процесуального значення для справи №2-350/10. Отже суд вважає за необхідне зняти арешт, зареєстрований 26.02.2010 року П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою в реєстрі обтяження (реєстраційний № 9561405) на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.01.2010 року по справі № 2-350/10, накладений на нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_1 , вважаючи позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки вимоги позивача ґрунтуються на законі та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.
Між тим, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року в справі № 226/817/19 (провадження № 61-6327св20) вказано, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.11.2021 року в справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) вказано, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 року по справі № 523/9076/16-ц зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
У справі, що розглядається предметом спору є зняття арешту з нерухомого майна, а не визнання права власності на нерухоме майно в поряду спадкування за позивачем ОСОБА_1 , яка не втратила можливість щодо оформлення права власності в позасудовому порядку і спору з будь-ким з цього приводу не має, за таких обставин суд вважає Харківську територіальну громаду в особі Харківської міської ради неналежним відповідачем у даній справі, оскільки зазначена особа не є учасником спірних правовідносин, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Харківської територіальної громади в особі Харківської міської ради про зняття арешту з нерухомого майна слід відмовити.
Враховуючи викладене, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню. 
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.1-18, 76-82, 95, 141, 142, 228, 229, 235, 244, 245, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, 15, 16, 317, 319, 321, 391, 1218,1220,1268,1297 ЦК України,Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд, - 
ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Харківської територіальної громади в особі Харківської міської ради про зняття арешту з нерухомого майна – задовольнити частково.
Зняти арешт, зареєстрований 26.02.2010 року П`ятою Харківською державноюнотаріальною конторою в реєстрі обтяження (реєстраційний № 9561405) на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.01.2010 року по справі № 2-350/10, накладений на нерухоме майно:житловий будинок АДРЕСА_1 .
В задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Харківської територіальної громади в особі Харківської міської ради про зняття арешту з нерухомого майна – відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач:  ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ;
Відповідачі:
-ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , 
-ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ,
-Харківська територіальна громада в особі Харківської міської ради, ЄДРПОУ:04059243, адреса: 61003, м. Харків, м-н Конституції, буд. 7. 
Повне рішення складено 26.01.2026 року.

Суддя          Н.В. Баркова