РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 570/1800/25
Провадження № 22-ц/4815/1263/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:  

судді-доповідача - Шимківа С.С.,
суддів: Боймиструка С.В., Хилевича С.В., 

учасники справи:
позивач        – Товариство з обмеженою відповідальністю "Свеа Фінанс",
відповідач         – ОСОБА_1 , 

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , яка подана його представником – адвокатом Цокало Тетяною Михайлівною на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 23 червня 2025 року (ухвалене у складі судді Гладишевої Х.В.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Свеа Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,  -

в с т а н о в и в :

       У квітні 2025 року ТзОВ "Свеа Фінанс" звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
       Позовну заяву обґрунтовано тим, що 12.06.2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №04599-06/2022 в електронній формі.
Відповідно до Розділу 1 Договору про надання фінансового кредиту, ТОВ "ФК "Інвеструм" зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в гривні в сумі 5000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. 
ТОВ «ФК «Інвеструм» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти. 
Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простороченої заборгованості.
14.04.2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Свеа Фінанс» (попередня назва «Росвен Інвест Україна») укладено Договір факторингу №14042023, відповідно до умов якого Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та сплачує Первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні Договору факторингу у порядку та строки встановлені Договором факторингу.
Відповідно до Додатку №1 (Реєстру боржників) до Договору факторингу від  14.04.2023 року № 14042023 ТОВ «Свеа Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 14042023 в сумі 22060,00 грн. з яких:
- 5000,00 грн - сума заборгованості по тілу кредиту;
- 17060,00 грн - сума заборгованості за відсотками.
Просили стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 14042023 від 14.04.2023 року у розмірі 22060,00 грн. та вирішити питання розподілу судових витрат.
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 23 червня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» суму заборгованості за договором №04599-06/2022 від 12.06.2022 року в розмірі 22060,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Рішення суду обгрунтовано тим, що встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за Договором про надання фінансового кредиту №04599-06/2022 від 12.06.2022 року, оскільки не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями відповідно до умов договору.
Крім того, наявні у справі докази свідчать, що позивач правомірно набув право вимоги до відповідача за Договором про надання фінансового кредиту №04599-06/2022 від 12.06.2022 року.
Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Цокало Т.М. оскаржив його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене із порушенням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки право позивача нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося з 02.07.2022 року, то вимога про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по відсотках за користування кредитом за період з 02.07.2022 року по 30.09.2022 року (протягом 90 днів), яка у загальному розмірі становить 17060,00 грн., є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Ураховуючи наведене, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування кредитом у розмірі 2500,00 грн., нараховані з 12 червня 2022 року по 01 липня 2022 року.
Просить задовольнити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір заборгованості за договором № 04599-06/2022 від 12.06.2022 року з 22060,00 грн. до 7500,00 грн.
Вирішити питання розподілу судових витрат та стягнути з ТзОВ "Свеа Фінанс" на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн., понесені ним за розгляд справи в суді першої інстанції та в розмірі 5000,00 грн., понесені за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про її часткове задоволення, виходячи з наступного.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтями 514, 526 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Норма статті 599 ЦК України встановлює, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного вкидання зобов`язання.
Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
За правилами ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (надалі Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII).
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що 12.06.2022 року між ТзОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем було укладено договір про надання фінансового кредиту № 04599-06/2022, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «W3975».
Відповідно до умов договору товариство надало клієнту фінансовий кредит в розмірі 5000 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах визначених договором (п.1.1 Договору).
Кредит надається строком на 20 днів, тобто до 01.07.2022року.
За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5 % річних від суми кредиту в розрахунку 2,50 % на добу. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. Кредит надається клієнту у безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської карти, вказаної клієнтом (п.1.2, 1.3., 1.7 Договору).
У разі якщо клієнт не сплатив у строк кредит взятий відповідно до умов п.1.2 Договору з наступного дня проценти за користування кредитними коштами нараховуються за ставкою 3,2% на добу, при цьому клієнт погоджується, шо такий перерахунок процентів за користування кредитом не є одностронньою зміною умов договору. (п.2.3 Договору).
Відповідно до п. 4.3 Договору у разі, якщо клієнт не повернув кредит у строк, зазначений в п. 1.2 цього Договору, проценти передбачені в п.2.3 цього Договору продовжують нараховуватися за кожен день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 180 днів календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору.
Інформація стосовно розміру кредиту, строку його повернення, відсотків за користування кредитом зазначена у паспорті споживчого кредиту.
Додатком №1 до Договору про надання фінансового кредиту №04599-06/2022, встановлено графік платежів за договором, який підписаний відповідачем електронним підписом - одноразовим ідентифікатором «W03975».
ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, та надало відповідачу грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника НОМЕР_1 , яку останній вказав при оформленні кредиту. 
Це підтверджується документом від надавача платіжних послуг ТзОВ "Універсальні платіжні рішення".
Згідно з розрахунком заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 04599-06/2022 від 12.06.2022 року, борг відповідача становить 22060,00 грн. і складається з: заборгованості по тілу кредиту – 5000,00 грн. та заборгованості за відсотками по кредиту – 17060,00 грн. 
14.04.2023 між ТзОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТзОВ «Росвен Інвест Україна» (нова назва – ТзОВ «Свеа Фінанс») було укладено договір факторингу № 14042023, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором.
Відповідно до додатку 1 (реєстру боржників) до договору факторингу № 14042023 від 14.04.2023 року, заборгованість відповідача за кредитним договором (станом на дату відступлення права вимоги) складає: 22060,00 грн.
Проте, колегія суддів погоджується із апелянтом щодо того, що строк кредитування становить 20 днів, а загальна вартість кредиту – 7500,00 грн., тобто заборгованість за відсотками була нарахована в більшому розмірі.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
       З наведеного вбачається, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.
       Тому, при стягненні заявленої позивачем заборгованості, необхідно було керуватися чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами щодо його строку тривалістю в 20 днів та вартості в сумі 7500 гривень, з яких тіло кредиту 5000 гривень та відсотки в сумі 2500 гривень.
Відхиляючи можливість здійснення неправомірних нарахувань колегія суддів виходить з такого.
Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 05 квітня 2023 року в справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника.
Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом". У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 14560,00 грн.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (стаття 141 Цивільного процесуального кодексу України).
У поданій апеляційній скарзі, апелянт просить стягнути, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу, надану в суді першої інстанції в розмірі 9000,00 грн.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Апеляційний суд вважає, що факт отримання позивачем послуг адвоката та понесених ним витрат на професійну правничу допомогу підтверджується належними та допустимими доказами.
Разом з цим, виходячи із встановлених обставин справи та норм процесуального законодавства, апеляційний суд вважає, що обґрунтованими є до стягнення витрати на правову допомогу, надану під час провадження справи судом першої інстанції, у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. та 2000 (дві тисячі) грн. за розгляд справи судом апеляційної інстанції, що буде співмірним із складністю справи, тривалістю її розгляду, характером позовних вимог, обсягом виконаних робіт (наданих послуг) і часом, витраченим на виконання цих робіт (послуг).
Ураховуючи, що апеляційний суд частково задовольнив позовні вимоги ТзОВ «Свеа Фінанс», то відповідач повинен відшкодувати позивачу 823,62 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.
Стягнути з позивача на користь відповідача 2398,18 грн. сплаченого ним судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 207, 512, 514, 526, 638 1054ЦК України, керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , яка подана його представником – адвокатом Цокало Тетяною Михайлівною -  задовольнити частково.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Свеа Фінанс" до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 23 червня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Свеа Фінанс" заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5000 (п`ять тисяч) залишити без змін.
Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 23 червня 2025  року в частині стягнення з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Свеа Фінанс" заборгованості за відсотками у розмірі 14560,00 грн. скасувати. 
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Свеа Фінанс" до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором № 04599-06/2022 від 12 червня 2022 року за відсотками у розмірі 14560,00 грн. – відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Свеа Фінанс" 823,62 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Свеа Фінанс" на користь  ОСОБА_1 2398,18 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Свеа Фінанс" на користь  ОСОБА_1 2000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, надану під час провадження справи судом першої інстанції та 2000 (дві тисячі) грн. витрат на професійну правничу допомогу, надану під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                          Шимків С.С.
Судді:                                                                 Боймиструк С.В.
                                                                               Хилевич С.В.